П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 560/1320/26 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Михайлов О.О. 
Суддя-доповідач - Слободонюк М.В. 

09 вересня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Слободонюка М.В. 
суддів: Канигіної Т.С.  Кузьмишина В.М. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Нечко Я.O., 
представників позивача: адвоката Драчука С.Л., Швайко Т.І., Слизькоухова О.В.
представника відповідача (в режимі відеоконференції): Трасковської С.В. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Слав`янське -5" та Головного управління ДПС у Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 березня 2026 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Слав`янське -5" до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, 
В С Т А Н О В И В :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

Товариство з обмеженою відповідальністю "Слав`янське - 5" (далі також ТОВ “Слав`янське - 5”, позивач, платник податку) звернулося до суду з позовом до Головного управління ДПС у Хмельницькій області (далі також ГУ ДПС у Хмельницькій області, відповідач, контролюючий орган) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень – рішень форми “Р” №24352/2201-0701 від 15.10.2025, форми “В4” №24353/2201-0701 від 15.10.2025, форми “ПС” №24357/2201-0701 від 15.10.2025.
Позовні вимоги обґрунтовано незгодою позивача з висновками контролюючого органу, викладеними в акті документальної планової виїзної перевірки від 10 вересня 2025 року № 18491/22-01-07-01/32715356. Позивач зазначав, що господарські операції з сільськогосподарським кооперативом «Воля» та сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Дмитровка» мали реальний характер та підтверджуються належними первинними документами.
Крім того, позивач заперечував правомірність притягнення його до відповідальності за неподання повідомлень за формою № 20-ОПП щодо об`єктів оподаткування (земльних ділянок), посилаючись, зокрема, на відсутність негативних наслідків такого неподання для Державного та місцевого бюджетів України, а також те, що в межах попередньої перевірки контролюючим органом відповідні дії позивача не були кваліфіковані як порушення.

ІІ. ЗМІСТ РІШЕНННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 березня 2026 року позов задоволено частково.
Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області від 15.10.2025 №24352/2201-0701 в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 827 868,00 грн та 147 117,00 грн за штрафними санкціями, а також від 15.10.2025 №24353/2201-0701 в частині зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість на 172 488,00 грн.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Також стягнуто на користь ТОВ "Слав`янське -5" судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 17212 гривень 10 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Хмельницькій області.

ІІІ. ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що Головним управління ДПС у Хмельницькій області відповідно до плану графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків на 2025 рік та на підставі наказів від 15.07.2025 №2973-П, від 26.08.2025 №3422-П проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ «Слав`янське-5» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи за період з 01.10.2021 по 31.03.2025 та за період з 01.10.2021 по 31.03.2025 з метою правильності обчислення, повноти і своєчасності сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за результатами якої складено акт від 10.09.2025 №18491/22-01-07-01/32715356.
У висновках акту перевірки встановлено порушення позивачем, з поміж іншого, вимог п.п. 44.1 ст. 44, п. 187.1 ст. 187, пп. 192.1.1 п. 192.1, п. 192.3 ст. 192, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1, п. 201.10 ст. 210 Податкового кодексу України, Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 № 21, в результаті чого:
- занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, на загальну суму 936707 грн., в тому числі за: травень 2024 року в сумі ПДВ 585803 грн., листопад 2024 року у сумі ПДВ 71628 грн., січень 2025 року на суму 279276 грн;
- завищено від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (ряд. 21 Декларації з ПДВ) за березень 2025 року на суму 175673 грн.
На підставі цих висновків акта перевірки, ГУ ДПС у Хмельницькій області 15.10.2025 прийнято податкові повідомлення рішення:
№ 24352/2201-0701 щодо збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в України товарів (робіт, послуг) на загальну суму 1 094 708,00 грн., в тому числі за основним зобов`язанням – 936707 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями – 158001 грн.;
№ 24353/2201-0701 щодо зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного (звітного) податкового періоду на 175673 грн.
При цьому, наведені податкові повідомлення-рішення винесені за наслідками виявлених в ході проведення перевірки шести самостійних порушень, кожне з яких вплинуло на формування податкових зобов`язань та/або податкового кредиту з податку на додану вартість та, відповідно, на розрахунок грошового зобов`язання та/або від`ємного значення за спірними рішеннями. 
Проте, позивачем в межах цієї справи фактично оспорюються лише три порушення, пов`язані з формуванням податкового кредиту та від`ємного значення, а саме:
1) заниження податкових зобов`язань в сумі 399 000 грн в результаті коригування на підставі розрахунку коригування кількісних та вартісних показників щодо постачання 160 тон проса на адресу СГК «Воля»;
2) завищення податкового кредиту на загальну суму 164 500 грн в результаті віднесення до його складу сум податку на додану вартість по операціях з придбання ТМЦ (вапняково-аміачної селітри), документально оформленого від СТОВ «Дмитровка»;
3) завищення податкового кредиту на загальну суму 436 856 грн (100 575 грн за ставкою 20%, 336 281 грн за ставкою 14%) в результаті віднесення до його складу сум податку на додану вартість по операціях з придбання ТМЦ (кукурудза, просо, соняшник), документально оформлених від СГК «Воля», що, на думку перевіряючих, фактично не здійснювались в межах господарської діяльності суб`єктів господарювання та реальний характер яких документально не підтверджений.
Крім того, у висновках акту перевірки ГУ ДПС у Хмельницькій області також зазначено, що ТОВ «Слав`янське – 5» за період з 01.10.2021 по 31.03.2025 не подано / несвоєчасно подано до контролюючого органу повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність за формою № 20-ОПП по 221 об`єкту оподаткування, чим порушено п. 63.3 ст. 63 ПК України, п. 8.4 розд. VІІІ Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 №1588, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 29.12.2011 за №1562/20300 (далі – Порядок №1588).
За наслідками цього порушення та із врахуванням відповіді на заперечення платника податків, ГУ ДПС у Хмельницькій області прийнято податкове повідомлення-рішення від 15.10.2025 № 24357/2201-0701 про застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 223380 грн. (219 повідомлень х 1020 грн.).
Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач оскаржив їх до суду.

ІV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Частково задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Слав`янське-5», суд першої інстанції виходив із того, що спірні господарські операції позивача з СГК «Воля» та СТОВ «Дмитровка» мали реальний характер, були підтверджені належними первинними документами та пов`язані з фактичними змінами у структурі активів і зобов`язань сторін.
При цьому суд послався на положення підпунктів 198.1, 198.2, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України та зазначив, що право платника податку на формування податкового кредиту виникає у разі фактичного здійснення господарських операцій з придбання товарів (послуг) для використання у власній господарській діяльності, за умови їх належного документального підтвердження. Суд також виходив із того, що обов`язок доведення обставин, на яких ґрунтуються заперечення контролюючого органу, покладається на останнього, а надані ним докази мають оцінюватися у сукупності з іншими доказами у справі.
Досліджуючи операцію зі СТОВ «Дмитровка» суд встановив, що відповідно до договору поставки №1204Д від 12.04.2022 позивач придбав 42 тонни вапняково-аміачної селітри. Виявлену під час перевірки невідповідність між найменуванням товару у товарно-транспортних накладних та видаткових і податкових накладних суд визнав такою, що не спростовує реальності господарської операції, оскільки під час перевірки позивачем було надано ТТН із виправленою назвою товару, отримані від СТОВ «Дмитровка».
Стосовно господарських операцій із СГК «Воля» суд вказав, що між сторонами були укладені договори, відповідно до яких позивач придбавав сільськогосподарську продукцію, зокрема кукурудзу, просо та соняшник. Суд дійшов висновку, що доводи контролюючого органу щодо неможливості здійснення контрагентами відповідних операцій ґрунтуються переважно на інформаційно-аналітичних даних та не підтверджені належними і допустимими доказами. На думку суду, досліджені докази в сукупності свідчать про реальну можливість контрагентів здійснювати відповідні господарські операції та про зміни у структурі активів і зобов`язань сторін.
Суд першої інстанції також зазначив, що недотримання податкової дисципліни контрагентами або іншими учасниками ланцюга постачання саме по собі не може бути підставою для позбавлення платника податку права на податковий кредит, якщо реальність понесених ним витрат та відповідні господарські операції підтверджені належними документами. За відсутності встановлених фактів обізнаності платника податків щодо неправомірної поведінки контрагента та узгодженості дій між ними негативні наслідки такої поведінки не можуть автоматично покладатися на покупця.
За результатами оцінки доказів суд дійшов висновку, що їх сукупність є достатньою для підтвердження фактичного здійснення операцій між позивачем та його контрагентами, а відтак - і правомірності формування відповідних показників податкового обліку. У зв`язку з цим суд визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення №24352/2201-0701 в частині збільшення грошового зобов`язання з ПДВ на 827 868 грн та застосування штрафних санкцій у розмірі 147 117 грн, а також податкове повідомлення-рішення №24353/2201-0701 в частині зменшення від`ємного значення суми ПДВ на 172 488 грн.
Водночас, відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо податкового повідомлення-рішення №24357/2201-0701 від 15.10.2025, суд першої інстанції виходив із того, що позивач у періоді, охопленому перевіркою, використовував у господарській діяльності земельні ділянки, однак своєчасно не подав щодо них повідомлення за формою №20-ОПП, що самим позивачем не заперечувалося.
Суд зазначив, що відповідно до пункту 63.3 статті 63 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний повідомляти контролюючий орган про всі об`єкти оподаткування та об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, у порядку, визначеному законодавством. Таке повідомлення подається за формою №20-ОПП у встановлений строк.
З огляду на підтверджений факт неподання позивачем відповідних повідомлень у встановлений строк суд дійшов висновку про правомірність застосування до ТОВ «Слав`янське-5» штрафних санкцій за ППР №24357/2201-0701 від 15.10.2025 та відмовив у задоволенні позовних вимог у цій частині.
Таким чином, суд першої інстанції визнав обґрунтованими вимоги позивача лише в частині, що стосувалася наслідків, визначених податковими повідомленнями – рішеннями №24352/2201-0701 та №24353/2201-0701, пов`язаних із відповідними господарськими операціями, а в іншій частині, зокрема щодо податкового повідомлення-рішення №24357/2201-0701, у задоволенні позову відмовив.

V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНИХ СКАРГ 

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ТОВ «Слав`янське-5» подало апеляційну скаргу, в якій оскаржує рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо податкового повідомлення-рішення від 15.10.2025 №24357/2201-0701, прийнятого за порушення, пов`язане з неподанням (несвоєчасним поданням) повідомлень за формою №20-ОПП.
В іншій частині рішення суду першої інстанції позивачем не оскаржується.
Головне управління ДПС у Хмельницькій області також подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову повністю.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги відповідач зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про реальність господарських операцій, за якими позивачем сформовано податковий кредит, а також про наявність підстав для зменшення податкових зобов`язань з ПДВ. 
Зокрема, щодо зменшення позивачем податкових зобов`язань з ПДВ на 399 000 грн відповідач вказує, що таке коригування проведено на підставі розрахунку коригування №1 від 07.02.2022 до податкової накладної №36 від 10.02.2021 у зв`язку з поверненням СГК «Воля» 160 тонн проса, однак фактичне повернення товару, на думку контролюючого органу, належними документами не підтверджено. При цьому, як зазначає відповідач, відсутні первинні документи щодо приймання-передачі товару, його транспортування, зберігання, навантаження та відвантаження, а також документи, які б підтверджували підстави для повернення товару.
Щодо операцій зі СТОВ «Дмитровка» відповідач посилається на невідповідність найменування товару у товарно-транспортних накладних та видаткових і податкових накладних, оскільки у ТТН зазначено «Амоній нітрат (аміачна селітра)», тоді як у документах постачання - «Вапняково-аміачна селітра». На думку відповідача, така невідповідність не дає можливості підтвердити транспортування саме того товару, за яким позивач сформував податковий кредит. Крім того, контролюючий орган зазначає про відсутність документів щодо походження товару та про те, що СТОВ «Дмитровка» не є його виробником і, за даними ЄРПН, не придбавало товар відповідної номенклатури.
Щодо господарських операцій із СГК «Воля» відповідач вказує на відсутність, на його думку, підтвердження можливості контрагента виростити та поставити позивачу заявлені обсяги кукурудзи, проса та соняшника. 
Водночас відповідач заперечує висновок суду першої інстанції про те, що його доводи ґрунтувалися переважно на інформаційно-аналітичних даних. Зазначає, що висновки контролюючого органу зроблені за результатами комплексної оцінки первинних документів, даних ЄРПН, податкової звітності, інформаційних баз ДПС, ланцюга постачання товару, а також зіставлення документів між собою та встановленої відсутності окремих документів, які мали б підтверджувати реальний рух товару.
На думку відповідача, суд першої інстанції не надав належної оцінки зазначеним обставинам та необгрунтовано ухвалив рішення про задоволення позову у відповідній частині.

VІ. РУХ СПРАВИ В СУДІ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18.05.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами ТОВ «Слав`янське – 5» та Головного управління ДПС у Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 березня 2026 року. Цією ж ухвалою витребувано з суду першої інстанції матеріали справи.
Наступною ухвалою від 02.09.2026 апеляційним судом закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду. Справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 09.09.2026.
У судовому засіданні представники позивача підтримали доводи своєї апеляційної скарги та просили її задовольнити. Натомість проти доводів апеляційної скарги відповідача заперечили, вважаючи рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог законним та обґрунтованим.
Своєю чергою, представник відповідача просила задовольнити вимоги апеляційної скарги Головного управління ДПС у Хмельницькій області та скасувати судове рішення в частині задоволених позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення про відмову в позові. В іншій частині рішення суду першої інстанції просить залишити без змін.

VІІ. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційних скарг, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), а також, надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.
Як убачається з матеріалів справи, відповідач оскаржує рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог щодо податкових повідомлень-рішень від 15.10.2025 № 24352/2201-0701 та № 24353/2201-0701, наполягаючи на правомірності висновків контролюючого органу про нереальність окремих господарських операцій позивача. Натомість позивач не погоджується з рішенням суду в частині відмови у задоволенні позову щодо податкового повідомлення-рішення № 24357/2201-0701, яким до нього застосовано штрафні санкції за неподання (несвоєчасне подання) повідомлень за формою № 20-ОПП.
Щодо доводів апеляційної скарги відповідача колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 92 Конституції України визначено, що виключно законами України встановлюються, зокрема, система оподаткування, податки і збори.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України (далі – ПК України), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що господарська діяльність – це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Пунктом 44.1 статті 44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначені Законом України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” (тут і надалі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), згідно з абзацом одинадцятим статті 1 якого первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Відповідно до частини першої статті 9 зазначеного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Наведені норми підтверджують висновок про те, що первинні документи, створені у письмовій або електронній формі, для цілей оподаткування повинні містити відомості про факти реальної підприємницької та іншої діяльності, які впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.
Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.
Згідно з пунктом 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу. Відповідно до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Податковий кредит звітного періоду, відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України, визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Згідно з пунктом 198.6. статті 198 цього Кодексу не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Таким чином встановлюючи правило щодо обов`язкового підтвердження сум податкового кредиту, врахованих платником податків при визначенні податкових зобов`язань, законодавець, безумовно, передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують дійсно мали місце.
Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені для оформлення такої операції, не відповідають дійсності і не можуть бути підставою податкового обліку.
У той же час, норми податкового законодавства не ставлять у залежність право платника податків на податковий кредит від дотримання податкової дисципліни його контрагентом, якщо цей платник мав реальні витрати у зв`язку з фактичним придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Одне тільки порушення постачальником товару (робіт, послуг) вимог податкового законодавства не може бути підставою для висновку про порушення іншим платником податків - покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту та обліку витрат за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про його обізнаність щодо протиправної податкової поведінки контрагента та про злагодженість дій між ними.
За умови подання платником податків усіх належним чином оформлених документів, передбачених податковим законодавством, дані податкового обліку вважаються сформованими правомірно (обґрунтовано), якщо контролюючий орган не доведе зворотне.
Вказана правовий висновок підтверджується усталеною практикою Верховного Суду (наприклад, постанова від 2 грудня 2019 року у справі №826/13060/18 та інші).
Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків визначено у статті 200 Податкового кодексу України.
Зокрема, згідно п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Пунктом 200.4 ст. 200 ПК України передбачено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:
а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу –
б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету.
Отже, з аналізу зазначених положень податкового законодавства слідує, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту з ПДВ, як і права на бюджетне відшкодування цього податку, наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів/робіт/послуг, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, а не лише оформлення відповідних документів або рух грошових коштів на рахунках платників податку. При цьому, для формування податкового кредиту мають значення первинні документи, які, виходячи з наведеного, видаються й складаються на підтвердження реально вчиненої операції.
Як зазначалося судом вище, висновок контролюючого органу щодо заниження позивачем податкових зобов`язань в сумі 399 000 грн. в результаті коригування на підставі розрахунку коригування №1 від 07.02.2022 до податкової накладної №36 від 10.02.2021, складеної на адресу СГК «Воля» щодо постачання проса в кількості 160 тонн на загальну суму 2 394 000 грн (у т.ч. ПДВ 399 000 грн) полягає в тому, що, на думку відповідача, під час перевірки не встановлено документального підтвердження фактичного повернення вказаного товару.
Проте з такими доводами контролюючого органу суд апеляційної інстанції погодитись не може.
Так, як слідує із матеріалів справи, між ТОВ «Слав`янське – 5» (Продавець) та СГК «Воля» (Покупець) укладено договір купівлі-продажу №10-02/2021 від 10.02.2021, предметом якого є просо в кількості 160 тонн на загальну суму 2 394 000 грн (у т.ч. ПДВ 399 000 грн).
Згідно п. 3.1 цього Договору поставка товару здійснюється партіями транспортом Покупця зі складу Покупця, який знаходиться в с. Цимбалівка, Старосинявського району Хмельницької області. Право власності на товар переходить до Покупця з моменту передачі товару Продавцем у пункті поставки, що підтверджується, зокрема, видатковою накладною (п. 3.3 Договору).
Оплата Товару згідно п. 4.2 Договору здійснюється Покупцем у строк згідно пред`явленим рахунком.
На виконання умов цього Договору ТОВ «Слав`янське – 5» згідно видаткової накладної № 47 від 10.02.2021 передало у власність СГК «Воля» вказаний товар. Також цього ж дня в адрес СГК «Воля» був виставлений рахунок на оплату за отриманий товар №198 на суму 2394000 грн. Втім така оплата проведена не була.
При цьому судом з`ясовано, що отримане покупцем просо в кількості 160 тон відразу ж було передано на зберігання ТОВ «Слав`янське-5» в місці його поставки згідно договору відповідального зберігання № 1 від 10.02.2021 та акту приймання передачі до цього договору від 10.02.2021 (т. 1 а.с 240-241). 
За фактом першої події (передача товару) ТОВ «Слав`янське – 5» склало та зареєструвало в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 36 від 10.02.2021 на покупця СГК «Воля» на загальну суму постачання 2 394 000 грн (у т.ч. ПДВ 399 000 грн).
Зазначена операція в повній мірі проведена позивачем у власному бухгалтерському обліку, що перевіряючими не заперечувалося.
В подальшому, як зазначив представник позивача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, у зв`язку з неможливістю проведення СГК «Воля» оплати за отриманий товар, сторони погодили умови його повернення, про що була складена накладна № 1 від 07.02.2022 на повернення проса в кількості 160 тонн на загальну суму 2 394 000 грн (у т.ч. ПДВ 399 000 грн).
У зв`язку з даною операцією ТОВ «Слав`янське – 5» в бухгалтерському обліку методом сторно Д-т 90 К-т 27 (сума проведення зазначається з мінусом) відображено збільшення проса на 160 тонн.
На підставі п. 192.1 ст. 192 ПК України позивачем складено та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунок коригування № 1 від 07.02.2022 до податкової накладної № 36 від 10.02.2021 на загальну суму 2 394 000 грн (у т.ч. ПДВ 399 000 грн).
Як наслідок цього, згідно з податковою декларацією з ПДВ за лютий 2022 року ТОВ «Слав`янське – 5» здійснено коригування податкових зобов`язань на зменшення їх у сумі 399000 грн. та відображено у колонці «Б» рядка 7 «Коригування податкових зобов`язань» на суму «–» 399000 грн.
Визнаючи непідтвердженою дану господарську операцію щодо повернення в адрес позивача раніше поставленого СГК «Воля» проса в кількості 160 тонн та вказуючи на безпідставність коригування податкових зобов`язань на суму ПДВ отриманого товару, відповідач посилається на відсутність ТТН чи інших документів, які б підтверджували факт його транспортування, навантаження, відвантаження, тощо.
Щодо даних доводів відповідача, то колегія суддів зазначає, що вони не враховують фактично встановлених у справі обставин, позаяк спірний товар після його передачі покупцю за видатковою накладною № 47 від 10.02.2021 продовжував фактично зберігатися в ТОВ «Слав`янське-5» за договором зберігання № 1 від 10.02.2021 та відповідним актом приймання-передачі. Таким чином, товар фактично залишався у тому ж місці, де відбулася його передача покупцю, і його подальше транспортування з території позивача не здійснювалося.
За таких обставин відсутність товарно-транспортних накладних чи інших документів, які б підтверджували переміщення проса між різними місцями навантаження та розвантаження, у цьому випадку не може свідчити про нереальність господарської операції, оскільки необхідність такого переміщення фактичними обставинами справи не підтверджується.
При цьому як матеріали справи так і дані бухгалтерського обліку позивача підтверджують, що отриманий товар разом із іншими залишками проса, наявними в товариства станом на 01.01.2022, в подальшому був реалізований іншим суб`єктам господарювання, що цілком обґрунтовано підтверджує подальший рух цього товару в межах господарської діяльності позивача.
Апеляційний суд звертає увагу, що оцінка окремого документа або окремої господарської операції не може здійснюватися ізольовано від інших наявних у справі доказів та фактичних наслідків відповідних господарських операцій. Відповідно до принципу офіційного з`ясування всіх обставин справи та правил оцінки доказів суд повинен надати оцінку доказам у їх сукупності, а не кожному документу окремо. Відтак відсутність або недоліки окремого документа можуть мати правове значення лише у випадку, якщо з урахуванням інших доказів вони свідчать про неможливість встановлення факту здійснення відповідної господарської операції. 
Саме такого взаємозв`язку між наведеними відповідачем обставинами та висновком про безтоварність операції судом апеляційної інстанції не встановлено. 
Також не заслуговують на увагу і доводи відповідача про те, що позивачем не вжито заходів щодо стягнення заборгованості з СГК «Воля», а останнім не формувався та не коригувався податковий кредит за відповідними податковою накладною та розрахунком коригування.
Колегія суддів підкреслює, що невиконання контрагентом свого грошового зобов`язання є обставиною, що стосується розрахунків між сторонами, але не спростовує факту здійснення поставки. Вжиття заходів цивільно-правового характеру щодо стягнення заборгованості за поставлений товар в межах існуючих договірних стосунків є правом сторони, яке здійснюється за наявності для цього її волевиявлення, тому невжиття продавцем таких заходів не може свідчить про нереальність господарської операції.
Так само поведінка покупця щодо формування чи коригування податкового кредиту не може бути визначальною для оцінки реальності господарської операції позивача, оскільки податкові наслідки для іншого учасника господарських відносин та його дії щодо відображення відповідної операції у податковому обліку самі по собі не спростовують первинних документів позивача та встановлених судом обставин фактичного здійснення операції.
Отже, за наведених обставин висновки контролюючого органу про заниження позивачем податкових зобов`язань в сумі 399 000 грн в результаті коригування на підставі розрахунку коригування кількісних та вартісних показників без документальних підстав для складання, є такими, що обґрунтовано були спростовані судом першої інстанції.
Також не є достатніми для висновку про нереальність господарських операцій і доводи відповідача щодо взаємовідносин позивача із СТОВ «Дмитровка».
Апеляційним судом встановлено, що відповідно до договору поставки №1204Д від 12.04.2022 СТОВ "Димитровка" передало у власність ТОВ "Слав`янське-5" добриво (вапняково-аміачну селітру) в кількості 42 тонни вартістю 986999,83 грн, в тому числі ПДВ в сумі 164499,97 грн.
Обставини придбання цього товару підтверджуються наданими позивачем доказами, а саме: видатковою накладною № 4 від 13.04.2022 на суму 986999,83 грн., товарно-транспортними накладними від 13.04.2022 № 1304/1, № 1304/2 які підтверджують доставку цього товару власними транспортними засобами позивача. Оплата товару здійснена позивачем в повному обсязі на загальну суму 986999,83 грн., що підтверджено в ході перевірки банківською випискою від 29.04.2022.
Вказана господарська операція відображена належним чином в податковому та бухгалтерському обліку позивача, а оприбуткований товар в подальшому був використаний в межах господарської діяльності товариства шляхом підживлення посівів, що, власне, і не заперечується відповідачем.
За фактом поставки мінеральних добрив СТОВ «Дмитровка» виписало в адрес ТОВ «Слав`янське – 5» та зареєструвало в ЄРПН податкову накладну № 5 від 13.04.2022 на суму 986999,83 грн., в т.ч. ПДВ – 164499,97 грн.
Сума ПДВ в розмірі 164499,97 грн. з цієї господарської операції була включена позивачем до податкового кредиту за квітень 2022 року.
Втім, незважаючи на наявність у позивача належним чином оформлених первинних бухгалтерських документів, контролюючий орган податковий кредит з ПДВ в сумі 164499,97 грн. не визнав з мотивів наявності розбіжностей між первинними документами у найменуванні товару, а також неможливістю встановлення його походження по ланцюгу постачання.
Однак з такими висновками відповідача колегія суддів погодитись не може. 
Щодо встановленої в ході перевірки розбіжності у найменуванні товару, зазначеному у товарно-транспортних накладних та інших первинних документах (амоній нітрат (селітра аміачна) та вапняково-аміачна селітра), то суд першої інстанції правильно та з посиланням на відповідні докази зазначив, що позивачем в адрес контролюючого органу були надані виправлені товарно-транспортні накладні, у яких відповідне найменування товару було приведено у відповідність до інших первинних документів.
При цьому відповідачем не наведено обґрунтованих доводів, які б свідчили про те, що зазначена розбіжність у первинних документах унеможливлювала ідентифікацію товару, його кількості, вартості або самого факту його придбання позивачем.
Тому, виявлена в ході перевірки невідповідність у первинних документах щодо найменування товару, яка надалі була усунута шляхом подання виправлених документів, за відсутності інших належних доказів аж ніяким чином не може свідчити про фіктивність цієї господарської операції.
Крім того, безпідставним є й посилання контролюючого органу на інформаційно - аналітичну базу відносно контрагента позивача по ланцюгах постачання, оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону (постанова Верховного Суду від 27 березня 2018 року №816/809/17 (К/9901/1349/17).
Згідно правової позиції Верховного Суду, яка неодноразово була викладена в його постановах (наприклад від 13.11.2018 по справі № 804/1234/13-а, від 07.09.2018 по справі № 826/18127/13-а, від 16.10.2018 по справі № 808/1593/17, від 12.02.2019 у справі № 813/1049/16 та інших) право платника податку на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами. При цьому порушення, встановлені податковим органом в діяльності контрагентів платника податків, не можуть бути самостійною підставою для визнання недійсними господарських відносин з поставки товарів (робіт, послуг) на адресу позивача, які в повному обсязі підтверджено наданими первинними документами.
На момент здійснення спірної господарської операції СТОВ «Дмитровка» було зареєстрованим суб`єктом господарювання та платником ПДВ. Будь-якої дефектості у його діяльності контролюючим органом не наведено та таких матеріали справи не містять. 
З огляду на викладене апеляційний суд доходить висновку, що оскільки господарські операції позивача зі СТОВ «Дмитровка» підтверджені належними первинними документами і відповідачем не спростовано їх реальний характер, тому висновок контролюючого органу щодо завищення позивачем податкового кредиту на суму 164499,97 грн. за квітень 2022 року є безпідставним.
Колегія суддів також не погоджується з доводами апеляційної скарги про завищення позивачем податкового кредиту на загальну суму 436 856 грн (100 575 грн за ставкою 20%, 336 281 грн за ставкою 14%) в результаті віднесення до його складу сум податку на додану вартість по операціях з придбання ТМЦ (кукурудза, просо, соняшник), документально оформлених від СГК «Воля» з підстав непідтвердження реального характеру таких операцій та відсутності у СГК «Воля» необхідних ресурсів для їх проведення.
Як слідує із матеріалів справи та встановлено в ході проведеної документальної перевірки, між ТОВ «Слав`янське – 5» (Покупець) та СГК «Воля» (Продавець) в межах перевіряємого періоду (2022 - 2025 роки) було укладено ряд договорів купівлі – продажу сільськогосподарської продукції (просо, кукурудза, соняшник).
На виконання цих договорів СГК «Воля» на адресу ТОВ «Слав`янське – 5» виписано видаткові накладні на загальну суму 5236050,51 грн., в т.ч. ПДВ 656836,34 грн., перелік яких наведено в додатках до акту перевірки.
Операції з придбання продукції відображено в бухгалтерському та податковому обліку ТОВ «Слав`янське – 5», що не заперечується відповідачем.
Також за наслідками виконання цих договорів були складені та зареєстровані в ЄРПН податкові накладні (згідно переліку наведеного в акті перевірки), на підставі яких ТОВ «Слав`янське – 5» включило до складу податкового кредиту за період з 01.10.2021 по 31.023.2025 податковий кредит в сумі 436855,58 грн. (сума ПДВ 100574,78 грн. з основною ставкою, та сума ПДВ 336280,80 грн. за ставкою 7%).
Усі первинні документи, на підставі яких позивачем сформовано спірний податковий кредит оформлені у відповідності до встановлених правил та жодних дефектів в їх оформленні виявлено не було.
На переконання колегії суддів, посилання відповідача на недостатність у контрагента трудових ресурсів, невідповідність площ земельних ділянок та інші відомості інформаційно-аналітичного характеру не є безумовним доказом того, що відповідні товари (сільськогосподарська продукція) фактично не могли бути поставлені позивачу. Для такого висновку контролюючий орган мав би довести не лише наявність певних розбіжностей чи ризикових показників у діяльності контрагента, а й те, що ці обставини об`єктивно виключали можливість здійснення саме спірних господарських операцій.
При цьому, як правильно встановлено судом першої інстанції, наведені відповідачем відомості щодо діяльності контрагента були оцінені у сукупності з первинними документами, поданими позивачем, а контролюючим органом не надано достатніх доказів, які б безпосередньо підтверджували відсутність фактичного руху товару або неможливість здійснення відповідних операцій.
Зокрема, зі змісту акта перевірки вбачається, що контролюючий орган здійснив аналіз господарської діяльності СГК «Воля», навівши відомості про кількість працівників, наявні земельні ділянки, об`єкти оподаткування, сільськогосподарську техніку, складські та інші приміщення, а також придбання пального.
Водночас наведений аналіз має загальний характер та не доводить неможливості здійснення СГК «Воля» тих господарських операцій, які є предметом перевірки. При цьому відповідачем не встановлено конкретних обставин, які б свідчили про фізичну чи об`єктивну неможливість отримання СГК «Воля» відповідної сільськогосподарської продукції в 2021-2025 роках, її прийняття, зберігання або подальшого використання. 
Отже, наведені в акті перевірки відомості характеризують господарську діяльність СГК «Воля» у цілому, однак не є доказом нереальності конкретних господарських операцій позивача з цим контрагентом. Сам факт того, що контролюючий орган вважає наявні у контрагента ресурси недостатніми, без встановлення конкретної неможливості здійснення відповідних операцій не може спростовувати первинних документів та інших доказів їх фактичного здійснення.
В даному випадку до перевірки, рівно як і до матеріалів справи, надано весь необхідний перелік документів первинного бухгалтерського обліку, що свідчать про реальність вчинення господарських операцій між сторонами договорів та про настання змін в майновому стані позивача, що само по собі спростовує висновки контролюючого органу про фіктивність таких операцій.
Суд вкотре повторює, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності.
На момент здійснення господарських операцій як позивач так і його контрагент були належним чином зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість, установчі документи недійсними в судовому порядку не визнавались, жодні вироки суду про причетність цих осіб до протиправної діяльності також відсутні і доказів про їх наявність відповідач не надав.
Також суд враховує, що потреба в укладенні згаданих правочинів обумовлена господарською діяльністю ТОВ «Слав`янське – 5».
Доводи відповідача про те, що суд першої інстанції безпідставно відніс аргументацію контролюючого органу до інформаційно-аналітичних даних, також не спростовують правильності рішення суду.
Дійсно, контролюючий орган посилається не лише на інформаційні відомості, а й на результати аналізу первинних документів, даних Єдиного реєстру податкових накладних та податкової звітності. Проте визначальним у цій справі є не сам факт використання контролюючим органом зазначеної інформації, а те, чи доводить сукупність таких відомостей об`єктивну неможливість здійснення позивачем спірних господарських операцій.
Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що відповідач фактично повторює доводи, наведені ним під час розгляду справи судом першої інстанції, та надає власну оцінку тим самим доказам. Водночас переконливих аргументів, які б свідчили про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, неправильну оцінку наявних доказів або наявність доказів, які безпосередньо спростовують реальність спірних господарських операцій, апеляційна скарга не містить.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність достатніх правових підстав для збільшення позивачу грошового зобов`язання з податку на додану вартість у спірній частині та відповідного зменшення від`ємного значення суми податку на додану вартість згідно податкових повідомлень-рішень від 15.10.2025 №24352/2201-0701 та №24353/2201-0701. А отже, вважає, що апеляційна скарга ГУ ДПС у Хмельницькій області задоволенню не підлягає.
Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній ТОВ «Слав`янське-5» частині, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги позивача такими, що не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Як слідує із матеріалів справи, під час проведення документальної перевірки контролюючим органом встановлено, що ТОВ «Слав`янське-5» у своїй господарській діяльності використовувало земельні ділянки, щодо яких не подало або несвоєчасно подало повідомлення за формою №20-ОПП. З урахуванням документів та пояснень, поданих позивачем під час перевірки та разом із запереченнями на акт перевірки, контролюючим органом визначено 219 випадків відповідного порушення. 
Відповідно до пункту 63.3 статті 63 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний повідомляти контролюючий орган за основним місцем обліку про всі об`єкти оподаткування та об`єкти, пов`язані з оподаткуванням. 
Порядком обліку платників податків і зборів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 09 грудня 2011 року №1588, встановлено, зокрема, обов`язок подання такого повідомлення протягом 10 робочих днів після реєстрації, створення чи відкриття відповідного об`єкта.
Згідно з пунктом 117.1 статті 117 ПК України неподання у строки та у випадках, передбачених цим Кодексом, заяв або документів для взяття на облік у відповідному контролюючому органі, реєстрації змін місцезнаходження чи внесення інших змін до своїх облікових даних, неподання виправлених документів для взяття на облік чи внесення змін, подання з помилками чи у неповному обсязі, неподання відомостей стосовно осіб, відповідальних за ведення бухгалтерського обліку та/або складення податкової звітності, відповідно до вимог встановлених цим Кодексом, тягнуть за собою накладення штрафу на самозайнятих осіб у розмірі 340 гривень, на юридичних осіб, відокремлені підрозділи юридичної особи чи юридичну особу, відповідальну за нарахування та сплату податків до бюджету під час виконання договору про спільну діяльність, - 1020 гривень.
Доводи позивача про те, що відомості щодо земельних ділянок містилися в інших державних реєстрах, податковій та статистичній звітності, не спростовують установленого порушення. З цього приводу колегія суддів зауважує, що державна реєстрація речових прав на земельні ділянки, внесення відомостей до Державного земельного кадастру, відображення таких об`єктів у податковій чи статистичній звітності та виконання обов`язку щодо подання форми №20-ОПП мають різне правове призначення і не замінюють один одного. 
Необґрунтованим є і твердження позивача про те, що неподання повідомлення за формою №20-ОПП не може утворювати складу правопорушення, передбаченого пунктом 117.1 статті 117 Податкового кодексу України. 
Такий висновок не відповідає змісту наведених норм, оскільки облік платника податків охоплює не лише його первинну реєстрацію, а й формування та актуалізацію відомостей про об`єкти оподаткування.
Верховний Суд у постанові від 04 квітня 2023 року у справі №120/15979/21-а також виходив із того, що встановлений факт неподання платником податків повідомлення за формою №20-ОПП є підставою для застосування штрафних санкцій на підставі пункту 117.1 статті 117 ПК України. 
Посилання позивача на те, що відповідний період уже перевірявся контролюючим органом, також не дає підстав для скасування спірного податкового повідомлення-рішення, оскільки як правильно зазначено відповідачем, попередня документальна планова виїзна перевірка охоплювала період до 30 вересня 2021 року, тоді як предметом перевірки 2025 року був, зокрема, період з 01 жовтня 2021 року по 31 березня 2025 року. Тому невстановлення відповідного порушення під час попередньої перевірки не припиняє обов`язку платника податків виконувати вимоги податкового законодавства та не позбавляє контролюючий орган можливості встановити його невиконання під час перевірки іншого періоду. 
Не свідчить про протиправність спірного податкового повідомлення-рішення і наведена позивачем розбіжність щодо кількості об`єктів. В даному випадку за результатами розглядів матеріалів перевірки відповідачем встановлено 219 випадків неподання або несвоєчасного подання повідомлень, саме з урахуванням яких спірним податковим повідомленням-рішенням визначено штраф у розмірі 223 380 грн. згідно п. 117.1 ст. 117 ПК України (219 х 1020). Отже, зазначена в окремих документах інша кількість об`єктів не вплинула на визначений позивачу розмір грошового зобов`язання. 
Також не можуть бути підставою для скасування податкового повідомлення-рішення і посилання позивача на відсутність збитків бюджету, сплату податків, відкритість господарської діяльності та добросовісність платника, адже встановлена пунктом 117.1 статті 117 ПК України відповідальність пов`язана з невиконанням передбаченого законодавством облікового обов`язку та не поставлена в залежність від настання майнових втрат бюджету. 
Підсумовуючи, колегія суддів резюмує, що наведені в апеляційній скарзі доводи позивача фактично зводяться до незгоди з правовою оцінкою, наданою судом першої інстанції, однак не спростовують встановленого факту неподання або несвоєчасного подання позивачем повідомлень за формою №20-ОПП щодо 219 об`єктів та правильності застосування до цих правовідносин пункту 117.1 статті 117 Податкового кодексу України.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність податкового повідомлення-рішення від 15.10.2025 №24357/2201-0701, а доводи апеляційної скарги позивача не дають підстав для скасування рішення суду в цій частині.

VІІІ. ВИСНОВКИ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Згідно з частиною 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування не вбачається, суд апеляційної інстанції залишає апеляційні скарги ТОВ «Слав`янське – 5» та Головного управління ДПС у Хмельницькій області без задоволення, а рішення суду - без змін.
З огляду на результат апеляційного розгляду, судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Слав`янське -5" та Головного управління ДПС у Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 березня 2026 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Постанова суду складена в повному обсязі 14 вересня 2026 року.

Головуючий | | | Слободонюк М.В.
Судді | | | Канигіна Т.С.    Кузьмишин В.М.