УКРАЇНА
Житомирський апеляційний суд 

Справа №286/1243/26 Головуючий у 1-й інст. Кулініч Я. В. 
Номер провадження №33/4805/1181/26
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач Ляшук В. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2026 року м.Житомир
Суддя Житомирського апеляційного суду Ляшук В.В., з участю секретаря Кошиль О.Ю., захисника Халімончука Р.М., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 

встановив:

Постановою Овруцького районного суду Житомирської області від 01 липня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір».

Відповідно до постанови, ОСОБА_1 06.04.2026 року о 18 год. 00 хв. керував тз Volksvagen Caddy н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови. У встановленому законом порядку водію запропоновано пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки, а також у найближчому закладі охорони здоров`я, на що водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

На постанову суду ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій порушується питання про скасування постанови суду та закриття провадження у справі за відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.
Вважає, що зміст протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР №633729 від 06.04.2026 та додатки до нього не відповідають вимогам статті 256 КУпАП.
Стверджує, що нестійка хода та невиразна мова є наслідком його хвороби так як він являється інвалідом 2-ї групи з дитинства, тому ознаки нібито сп`яніння зазначені працівниками поліції є хибними та упередженими, а стан його здоров`я та наявність у нього інвалідності працівники поліції не перевіряли.
Зазначає, що з переглянутого в судовому засіданні відеозапису вбачається, що факт керування ним транспортним засобом на відео відсутній, а також інші додані до нього матеріали, не містять прямих доказів, які б вказували на факт керування транспортним засобом як у стані алкогольного сп`яніння так і взагалі.

Заслухавши пояснення захисника Халімончука Р.М. на підтвердження доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції при розгляді даної справи всебічно та повно дослідив всі наявні у справі докази, дав їм належну оцінку та прийшов до правильного висновку про винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють ПДР. Особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

За правилами частин 2-5 ст.266 КУпАП, огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних засобів поліцейським із застосуванням технічних засобів відеозапису, а у разі незгоди особи на проведення огляду з використанням спеціальних технічних засобів або у разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. 
Згідно вимог ч.1 ст.130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об`єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Зі змісту п. 2.5 ПДР слідує, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

В п. 7 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом Міністерство внутрішніх справ України Міністерство охорони здоров`я України від 09.11.2015 №1452/735 визначено, що установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується, доказами, які досліджувались в суді першої інстанції, а зокрема:
-  протоколом про вчинення адміністративного правопорушення серії ЕПР1 №633729 від 06.04.2026 року (а.с 2), 
-  розпискою про роз`яснення прав та обов`язків, передбачених статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України та статтею 268 КУпАП (а.с 3), 
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння (а.с 5), 
- розпискою про інформування особи, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу (а.с 6), 
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с 7), 
- копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за ст.125 КУпАП (а.с 8), 
- рапортом працівника поліції (а.с 9), 
- відеозаписом події (а.с 11).

На переконання апеляційного суду зазначені докази є належними та допустимими, оскільки відповідають вимогам зазначеним у ст. 251 КУпАП, повністю підтверджують правильність висновків суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та відповідають фактичним обставинам справи.

Як вбачається з відеозапису, який міститься в матеріалах справи, працівниками поліції в ході спілкування з ОСОБА_1 , було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, нестійка хода. Йому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки або поїхали до найближчого медичного закладу, однак ОСОБА_1 відмовився.
При складанні протоколу ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, від отримання копій матеріалів та підпису відмовився. 
Працівниками поліції роз`яснено наслідки відмови від проходження огляду та складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №633729 від 06.04.2026 року

Відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 притягнутий до відповідальності за відмову у проходженні огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, яке вважається закінченим, в момент, коли особа розуміючи свій обов`язок пройти огляд та наслідки такої відмови відмовляється виконати таку вимогу працівників поліції.

Посилання апелянта на невідповідність протоколу вимогам статті 256 КУпАП є безпідставними, оскільки протокол містить усі необхідні відомості, передбачені законом, а будь-які істотні порушення під час його складання, які могли б вплинути на правильність вирішення справи, відсутні.

Твердження про те, що виявлені працівниками поліції ознаки сп`яніння були наслідком його хвороби так як він являється інвалідом 2-ї групи з дитинства, також не знайшли свого підтвердження. Апелянтом не надано жодних медичних документів, які б підтверджували, що зафіксовані працівниками поліції ознаки були викликані виключно станом здоров`я. Сам по собі факт наявності інвалідності не виключає можливості перебування особи у стані сп`яніння та не звільняє водія від обов`язку пройти огляд на вимогу працівників поліції, кожен водій зобов`язаний виконати таку вимогу працівника поліції, а незгода з діями поліцейського є підставою для їх оскарження однак не виключає обов`язку водія на проходження огляду. 
Крім того, працівники поліції вказували не лише на нестійку ходу та невиразну мову, а й на основну ознаку – запах алкоголю з порожнини рота.

Апелянт вказує, що матеріали справи не доводять факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, однак вказані доводі є безпідставними.
Як слідує з відеозапису, працівники поліції підійшли до автомобіля ОСОБА_1 , в якому окрім нього інших осіб не було, жодних заперечень з приводу керування транспорним засобом ОСОБА_1 не заявляв, а постійно наголошував «давайте домовимось», розуміючи наслідки відмови проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Посилання захисника на постанову Овруцького районного суду Житомирської області від 03.08.2026 року про закриття провадження у справі щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП не спростовують факт керування ним транспортним засобом.
Предметом доказування у справі за ст. 122-2 КУпАП є виключно наявність чи відсутність умисного невиконання водієм вимоги поліцейського про зупинку, а закриття вказаного провадження свідчить лише про відсутність складу даного конкретного правопорушення, а не про відсутність самого факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 . 
Крім того, факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом підтверджується постановою про накладення адміністративного стягнення за ст.125 КУпАП. Відповідно з цією постановою ОСОБА_2 06.04.2026 р. о 18 год. м. Овруч в. Героїв Майдану, 11 керував транспортним засобом без ввімкненого ближнього світла фар, що узгоджується з часом та місцем зупинки транспортного засобу згідно до протоколу складеного за ч.1 ст. 130 КУпАП.
Апеляційний суд враховує і поведінку ОСОБА_1 , який згідно з матеріалами справи, жодних заперечень з приводу керування транспортним засобом не висловлював і цю обставину визнавав.

Таким чином, оцінюючи докази в їх сукупності за стандартом доказування „поза розумним сумнівом“, факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом є доведеним.

Даних, які б ставили під сумнів рішення суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення, в матеріалах справи не має, не надані такі дані і при апеляційному розгляді справи.

Підстав для визнання недопустимими доказів, якими суд обґрунтував свої висновки апеляційний суд не вбачає, а відповідні доводи апелянта вважає голослівними та необґрунтованими та спростованими судом першої інстанції.

За таких обставин апеляційний суд вважає постанову суду законною і обґрунтованою та не знаходить підстав для її зміни чи скасування.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Овруцького районного суду Житомирської області від 01 липня 2026 року щодо нього - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили після її винесення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Житомирського
 
апеляційного суду        В.В. Ляшук