ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

06 липня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/1917/26	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: судді-доповідача Кальника В.В.,
суддів: Сафронової С.В., Чепурнова Д.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі 
апеляційну скаргу Державної установи "Центр пробації" 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.03.2026 в адміністративній справі №160/1917/26 
за позовом  ОСОБА_1 
до  Державної установи "Центр пробації" 
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій заявлені вимоги:
- визнати протиправними дії Державної установи “Центр пробації” (код ЄДРПОУ 41847154, юридична адреса: 04050, м. Київ, вул. Юрія Іллєнка, буд. 81) щодо відмови ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в здійсненні нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, за весь час затримки виплати, а саме з 29 лютого 2020 року по день фактичної виплати 13 грудня 2025 року, відповідно до Закону України від 19.10.2000 року № 2050-ІІІ “Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати” та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159;
- зобов`язати Державну установу “Центр пробації” (код ЄДРПОУ 41847154, юридична адреса: 04050, м. Київ, вул. Юрія Іллєнка, буд. 81) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, за весь час затримки виплати, а саме з 29 лютого 2020 року по день фактичної виплати 13 грудня 2025 року, відповідно до Закону України від 19.10.2000 року № 2050-ІІІ “Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати” та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що право на нарахування та виплату компенсації виникло у позивача з 29.02.2020 року (після затримки на один місяць виплати). Отже, відповідач при несвоєчасній виплаті грошового забезпечення за період з 29 січня 2020 року по 19 липня 2022 року не нарахував та не виплатив позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати на суми грошового забезпечення за час затримки його виплати з 29.02.2020 року по день його виплати. Враховуючи наявність факту невиплати позивачу грошового забезпечення, позивач вважає, що він має право на компенсацію втрати частини заробітної плати (грошового забезпечення), у зв`язку з порушенням строків його виплати з 29.02.2020 року по день фактичної виплати грошового забезпечення у повному обсязі, а саме, по 13.12.2025 року.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.03.2026 адміністративний позов задоволено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Державна установа "Центр пробації" подала апеляційну скаргу, в якій просить прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. Вказано, що грошове забезпечення позивачу нараховувалось вчасно. 
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 01.07.2018 року по 28.02.2023 рік проходив службу у Державній Установі «Центр Пробації».
Відповідно наказу Державної установи «Центр Пробації» від 20.02.2023 року №161/к «Про особовий склад» майора внутрішньої служби ОСОБА_1 звільнено зі служби на підставі п.5 ст.23 Закону України «Про державну кримінально-виконавчу службу України» та п.4 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів), 28 лютого 2023 року.
Під час проходження служби за період з 29.01.2020 по 19.07.2022 позивачу не у повному обсязі установою нараховувалося та виплачувалося грошове забезпечення. 
Рішенням Дніпровського окружного адміністративного суду від 22.11.2024 року (залишеного без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 02.07.2025 року) у справі №160/25466/24, позов ОСОБА_1 до Державної установи ««Центр пробації» про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено. 
Визнано протиправними дії ДУ «Центр пробації» щодо застосування з 29 січня 2020 по 19 липня 2022 року розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, при нарахуванні ОСОБА_1 грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги при звільненні, допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсації за невикористану відпустку при звільненні, грошової компенсації за невикористані дні щорічної та додаткової відпустки, премії, інших надбавок і доплат, нарахованих та виплачених у зв`язку з проходженням служби та звільненням з неї, тобто без врахування положень пункту 4 постанови КМУ від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб» (в редакції чинній з 29.01.2020). 
Зобов`язано ДУ «Центр пробації» здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 з 29 січня 2020 року по 19 липня 2022 року грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги при звільненні, допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсації за невикористану відпустку при звільненні, грошової компенсації за невикористані дні щорічної та додаткової відпустки, премії, інших надбавок і доплат, нарахованих та виплачених у зв`язку з проходженням служби та звільненням з неї, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня відповідного календарного року, а саме встановленого Законом України «Про державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020, встановленого Законом України «Про державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021 р., встановленого законом України «Про державний бюджет на 2022 рік» станом на 01.01.2022 на відповідні тарифні коефіцієнти, з урахуванням раніше виплачених сум. 
Вирішено питання судових витрат. 
13.12.2025 року ДУ «Центр пробації» на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.11.2024 року у справі №160/25466/24 було перераховано та виплачено ОСОБА_1 грошове забезпечення. 
30 грудня 2025 року представником ОСОБА_1 – адвокатом Яловою Ю.О. було направлено на адресу Державної установи «Центр пробації» адвокатський запит на отримання інформації. 
27.01.2026 3 07 січня 2026 року на електрону адресу адвоката Ялової Ю.О. від Державної установи «Центр пробації» надійшов лист-відповідь на вказаний запит за підписом заступника директора з питань ветеранської політики Осадчого А. від 07.01.2026 року, в якому повідомлено, що відповідно до рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.11.2024 у справі № 160/25466/24 компенсація втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення не призначена.
Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду із позовом.
Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак, наявності підстав для задоволення адміністративного позову.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 43 Конституції України визначає, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. 
Щодо виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення та ін. з 29 лютого 2020 року по день фактичної виплати грошового забезпечення, колегія суддів зазначає наступне. 
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Дніпровського окружного адміністративного суду від 22.11.2024 року (залишеного без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 02.07.2025 року) у справі №160/25466/24, позов ОСОБА_1 до Державної установи ««Центр пробації» про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії було задоволено. 
13.12.2025 року ДУ «Центр пробації» на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.11.2024 року у справі №160/25466/24 було нараховано ОСОБА_1 грошове забезпечення у розмірі 97 292,03 грн. 
Верховний Суд неодноразово викладав правові висновки щодо застосування норм Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року №2050-ІІІ, зокрема у постанові від 15 жовтня 2020 року у справі №240/11882/19.
Ухвалюючи постанову у справі №240/11882/19, Верховний Суд виходив із аналізу норм Закону №2050-ІІІ, відповідно до статті 2 якого компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі №2050-ІІІ слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, серед іншого, заробітна плата (грошове забезпечення).
Відповідно до статті 3 Закону №2050-ІІІ, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться).
Згідно зі статтею 4 Закону №2050-ІІІ, виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
У справі №240/11882/19 Верховний Суд зауважив, що використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
З покликанням на аналогічні висновки, сформульовані у постановах Верховного Суду України від 11 липня 2017 року №21-2003а16, Верховного Суду від 22 червня 2018 року у справі №810/1092/17 та від 13 січня 2020 року у справі №803/203/17, Верховний Суд у справі №240/11882/19 висновував, що зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 вказаного Закону №2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
Застосовуючи цей висновок у справі №240/11882/19, з урахуванням наявності факту невиплати позивачу сум індексації грошового забезпечення за заявлений період у зв`язку з бездіяльністю власника або уповноваженого ним органу щодо нарахування та виплати громадянину індексації заробітної плати, Верховний Суд дійшов висновку, що така особа має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за умови зобов`язання власника або уповноваженого ним органу здійснити донарахування належних громадянину сум доходів.
Такої правової позиції дотримувався і Верховний Суд у справах №120/9475/21-а (постанова від 29.03.2023), №620/7687/21 (постанова від 21.03.2023), №280/5397/19 (постанова від 10.10.2024), №640/12053/21 (постанова від 29.05.2025).
З урахуванням наведених правових норм, висновків Верховного Суду та встановлених обставин, висновки суду першої інстанції щодо наявності у позивача права на компенсацію втрати частини доходів є обґрунтованими.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність обґрунтованих підстав для задоволення адміністративного позову.
Згідно з ч.1 статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення.
Передбачені ст. 317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.
Керуючись статтями 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної установи "Центр пробації" - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.03.2026 в адміністративній справі №160/1917/26 - залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач В.В. Кальник 

суддя С.В. Сафронова 

суддя Д.В. Чепурнов