ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
пр. Волі, 54а, м. Луцьк, 43010, тел./факс 72-41-10 E-mail: inbox@vl.arbitr.gov.ua Код ЄДРПОУ 03499885

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
12 серпня 2026 року | Справа № 903/405/26

Суддя Господарського суду Волинської області Вороняк А.С., за участі секретаря судового засідання Коритан Л.Ю., розглянувши справу
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ВолиньБудКомфорт"
до відповідача: Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Поліський лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України"
про стягнення 151 033,04 грн,

за участю представників-учасників справи:
від позивача: Войціховський А.В., адвокат ордер серії АС№1184427 від 28.04.2026;
від відповідача: н/з;

Права та обов`язки учаснику судового процесу роз`яснені відповідно до ст. ст. 42, 46 ГПК України.
Відводу складу суду не заявлено.
Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС.
установив:

29.04.2026 через систему "Електронний суд" Товариство з обмеженою відповідальністю "ВолиньБудКомфорт" звернулось до Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Поліський лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" у якому просить стягнути 151033,04 грн з них 99998,02 грн основного боргу, 39525,44 грн інфляційних втрат та 11509,58 грн 3% річних.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем, як правонаступником Державного підприємство "Ратнівського лісомисливського господарства" умов договору №6 від 01.11.2022 з специфікацією від 01.11.2022 в частині повної своєчасної оплати отриманого товару.
30.04.2026 через систему "Електронний суд" від Товариства з обмеженою відповідальністю "ВолиньБудКомфорт" надійшло клопотання до якого долучив докази надіслання позовної заяви з додатками Державному спеціалізованому господарському підприємству "Ліси України".
Ухвалою суду від 04.05.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 02.06.2026. Запропоновано відповідачу подати суду в порядку статей 165, 178 Господарського процесуального кодексу України не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали відзив на позов і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову при їх наявності, одночасно копію відзиву надіслати позивачу, докази чого подати суду. Запропоновано позивачу подати суду: відповідь на відзив та наявні докази - в строк 5 днів з дня його отримання, з врахуванням вимог ст. ст. 166, 184 ГПК України, копію відповіді на відзив з додатками надіслати відповідачу, докази надіслання надати суду; відповідачу - заперечення на відповідь позивача, протягом 5-ти днів з дня отримання відповіді на відзив з доказами надіслання позивачу.
13.05.2026 через систему "Електронний суд" від відповідача надійшов відзив на позовну заяву у якому просить суд у задоволенні позовних вимог позивача в частині стягнення 39525,44 грн інфляційних втрат та 11 509,58 грн 3% річних відмовити, оскільки не погоджується з періодами та розрахунками. При цьому посилається на форс мажорні обставини, а саме військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану. У відповідача було поза його волею відібрано право постійного користування земельними ділянками, площею 470 га, що, відповідно, невідворотно вплинуло на об`єми виробництва та фінансовий стан. Відповідач зазначає, що дані процеси є непередбачуваними, неплановими, негайними, безповоротними, спричиняють значні матеріальні та грошові витрати та зменшення матеріального ресурсу, і, як наслідок, призводить до дефіциту бюджету. Вилучення не передбачає також отримання згоди від власника майна (підприємства). Даний відзив долучений до матеріалів справи.
13.05.2026 через систему "Електронний суд" надійшла заява від представника Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Поліський лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" про проведення усіх судових засідань в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду в системі відеоконференцзв`язку ВКЗ.
Ухвалою суду від 14.05.2026 заяву представника Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Поліський лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" про проведення судових засідань у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку ВКЗ задоволено. Постановлено подальші судові засідання за участю представника Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Поліський лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" Сидоренка Сергія Сергійовича по справі № 903/405/26 проводити в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку ВКЗ.
18.05.2026 через систему "Електронний суд" від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву. При цьому зазначає, що доводи відповідача в частині нібито невірного розрахунку інфляційних втрат та % річних базуються виключно на перестановці відповідачем платежів наведених в доданому до позову акті звірки взаєморозрахунків, проте не надає ні власного розрахунку інфляційних втрат та відсотків річних, ні жодного обґрунтованого доводу щодо обґрунтованості власного бачення зарахування в якості погашення боргу за договором, а саме двох платежів здійснених в червні 2023 року замість одного здійсненого у вересні 2023 року. Щодо посилань відповідача на форс-мажорні обставини із посиланням на лист ТПП України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7 зазначають, що лист ТПП України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, не можна вважати сертифікатом у розумінні ст.141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні". Щодо доводів відповідача про його реорганізацію та роботу в умовах воєнного стану звертає увагу, що договір за яким виникла заборгованість було укладено під час війни та під час вилучень деревини про які йдеться у відзиві, однак докази чого не надаються. Тобто, відповідач розумів та повинен був розуміти всі ризики укладення договору та наслідки його невиконання. Також, звертає увагу, що позивач також діяв і діє в умовах воєнного стану та має легітимні очікування на добросовісність контрагентів та відповідача. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України виступає способом захисту майнового права та інтересу позивача, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Дана відповідь на відзив долучена до матеріалів справи.
19.05.2026 через систему "Електронний суд" від відповідача надійшло заперечення у якому зазначає, що з огляду на наведені обставини об`єктивної дійсності, факти та доводи надані відповідачем у відзиві та даних запереченнях, з врахуванням положень законодавства, листа ТПП, правових позицій Верховного суду, просить суд визнати факт того, що неналежне виконання зобов`язання за договором було викликане дією обставин непереборної сили. Дане заперечення долучено до матеріалів справи.
Ухвалою суду від 02.06.2026 повідомлено сторони про те, що розгляд справи по суті відбудеться 15.07.2026.
11.06.2026 позивач через систему "Електронний суд" подав клопотання у якому просить суд долучити до матеріалів справи та врахувати при вирішенні спору по суті та вирішенні питання розподілу судових витрат документи в підтвердження розміру та факту понесення позивачем витрат на правничу допомогу у зв`язку із розглядом справи в суді першої інстанції. Дане клопотання долучено до матеріалів справи.
03.07.2026 через систему "Електронний суд" від відповідача надійшла заява у якій просить суд відкласти розгляд справи у зв`язку з перебуванням представника відповідача у відпустці (з 06.07.2026 по 19.07.2026 включно). Надати можливість участі представнику Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" Сидоренку С.С. у новопризначеному судовому засіданні по справі № 903/405/26 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
15.07.2026 представник відповідача у судове засідання не прибув, хоча належно був повідомлений про час та місце розгляду справи.
15.07.2026 позивач у судовому засіданні надав пояснення.
15.07.2026 суд на місці постановив задовольнити заяву представника Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Поліський лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" про проведення усіх судових засідань в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду в системі відеоконференцзв`язку ВКЗ та відкладення розгляду справи.
Ухвалою суду від 15.07.2026 постановлено повідомити сторони про те, що розгляд справи по суті відбудеться 12 серпня 2026 року на 15:30 год. в приміщенні Господарського суду Волинської області за адресою: пр-т Волі,54а, м. Луцьк, в залі судових засідань № 208 та з представником Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Поліський лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" Сидоренком С.С.
16.07.2026 позивач через систему "Електронний суд" подав клопотання у якому просить суд долучити до матеріалів справи та врахувати при вирішенні спору по суті та вирішенні питання розподілу судових витрат документи в підтвердження розміру та факту понесення позивачем витрат на правничу допомогу у зв`язку із розглядом справи в суді першої інстанції. Дане клопотання долучено до матеріалів справи.
12.08.2026 представник відповідача у судове засідання не прибув, хоча належно був повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (ухвала суду від 15.07.2026 доставлена до електронного кабінету відповідача 17.07.2026 о 13:05 год).
12.08.2026 представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов.
Відповідно до ч. 3 ст. 242 ГПК України у разі проголошення в судовому засіданні скороченого рішення суд надсилає учасникам справи копію повного судового рішення протягом двох днів з дня його складення в електронній формі шляхом надсилання до електронного кабінету у порядку, встановленому законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
За визначенням п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Застосовуючи згідно з ч.1 ст.3 ГПК України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватися від дій, що зумовлюють затягування судового процесу та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" від 07.07.1989).
Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Папазова та інші проти України" (заяви №№ 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07) від 15.03.2012р. (п.29) суд повторює, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (§51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006р. у справі "Красношапка проти України"). 
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,
установив:

01.11.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ВолиньБудКомфорт" (далі-позивач/продавець) та Державним підприємством "Ратнівське лісомисливське господарство" (правонаступник - Державне спеціалізоване господарське підприємства "Ліси України" в особі філії "Поліський лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України") (далі-відповідач/покупець) укладено Договір №6 (далі - Договір).
Згідно з п. 1.1 Договору - Продавець надає Покупцю товар вказаний в Специфікації, яка є невід`ємною частиною Договору.
Відповідно до п. 2.1. та 2.2. Договору ціни за товар встановлюються в національній валюті України. Загальна сума товару за цим договором становить 213 500,00 грн.
Згідно розділу 3 Договору оплата товару здійснюється покупцем протягом 15 календарних днів з дати поставки товарів згідно видаткової накладної. Оплата проводиться в безготівковій формі шляхом перерахунку коштів на поточний рахунок Продавця. Датою оплати вважається дата зарахування коштів на рахунок Продавця.
Відповідно до п. 4.1. Договору приймання-передача товарів здійснюється за видатковою накладною, яка підписується обома сторонами після отримання товару. Продавець несе відповідальність за наявність товару в кількості та асортименті, зазначеному в накладній на протязі терміну, узгодженому з Покупцем.
Згідно Специфікації (Додаток №1 до договору №6 від 01.11.2022) товаром за договором є крісла в кількості 50 шт., вартістю 4 263,00 грн. за штуку та загальною вартістю 213 150,00 грн.
На виконання умов визначеного договору позивачем у листопаді місяця 2022 року згідно видаткової накладної №399 від 25.11.2022 на сум 213 150,00 грн, було поставлено, а відповідачем прийнято, товарів загальною вартістю 213 150,00 грн.
Поставка товарів визначеною вартістю підтверджується також долученими позивачем до матеріалів справи товарно-транспортною накладною №23 від 25.11.2022 на суму 213 150,00 грн.
Відповідно до ст.ст. 1, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999р. (з наступними змінами та доповненнями), господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після їх закінчення. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Відповідно до ч. 3 ст. 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах несе власник або уповноважений орган, який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.
Судом встановлено, що видаткова накладна на поставку позивачем товарно-матеріальних цінностей відповідачу підписана уповноваженими представниками сторін, скріплена відтисками печаток господарюючих суб`єктів, містить в собі всі визначені законодавством обов`язкові реквізити, в повному об`ємі відображає зміст та обсяг здійснених сторонами на їх підставах, згідно умов підписаного договору від 01.11.2022 №6 господарської операції.
Позивач зазначає, що відповідачем не здійснено оплати отриманого товару відповідно до умов Договору та у встановлений строк.
У зв`язку із реорганізацією Державного підприємства "Ратнівське лісомисливське господарство" правонаступником якого стало Філія Ратнівське лісомисливське господарство ДСГП «Ліси України» із вказаною юридичною особою було складено Акт звірки взаєморозрахунків за 2023 рік згідно якого підтверджено наявність станом на 03.01.2023 заборгованості відповідача перед позивачем за договорами на загальну суму 473 411,32 грн.
Першу часткову оплату за договором №6 від 25.11.2022 відповідачем було здійснено 07.07.2023, а саме було погашено загальну заборгованість за договорами на суму 173 413,30 грн, з яких 13 151,98 грн. було зараховано в якості оплати товару придбаного за договором №6 від 01.11.2022.
Подальшу часткову оплату було здійснено 13.09.2023 на суму 100 000,00 грн., в результаті чого заборгованість за договором зменшилась до 99 998,02 грн.
Проте, відповідач взяті на себе згідно договору від 01.11.2022 №6 зобов`язання в частині проведення з ТОВ "ВолиньБудКомфорт" розрахунків по оплаті поставленого товару (у порядку, строки та розмірах, визначених угодою) не виконав, їх вартість в повному обсязі не оплатив у зв`язку з чим заборгував постачальнику 99 998,02 грн.
Предметом спору у даній справі є стягнення 151 033,04 грн, з них 99 998,02 грн основного боргу, 39 525,44 грн інфляційних втрат та 11 509,58 грн 3% річних.
Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з ч. 1 ст. 662 ЦК України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
Частиною 1, 2 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.
Як вже встановив суд, на виконання умов договору №6 від 01.11.2022, позивачем було поставлено, а відповідачем було прийнято товар, що підтверджується товарно-транспортною накладною №23 від 25.11.2022 на суму 213 150,00 грн.
Відповідно до п. 3.1 договору оплата товару здійснюється покупцем протягом 15 календарних днів з дати поставки товарів згідно видаткової накладної.
Суд встановив, що сторони в п. 3.1 договору від 01.11.2022 №6 передбачили, що оплата товару здійснюється покупцем протягом 15 календарних днів з дати поставки товарів згідно видаткової накладної, а відтак з урахуванням того, що 10 грудня 2022 року (субота) - вихідний день, то останнім граничним днем для оплати у відповідача було 12.12.2022.
За таких обставин та з врахуванням перебігу 15 календарних днів з дати поставки, суд вважає, що оплата товарів поставлених згідно товарно-транспортною накладною №23 від 25.11.2022 на суму 213 150,00 грн. мала бути здійсненою впродовж періоду з 26.11.2022 по 12.12.2022 включно, прострочення по оплаті виникає з 13.12.2022.
Водночас, оплату поставленого товару у вказаний строк відповідач не здійснив.
Враховуючи зазначене, матеріалами справи підтверджена заборгованість в сумі 99 998,02 грн, доказів, які б спростовували дану заборгованість або доказів її оплати, відповідач суду не надав, а відтак остання підлягає стягненню з відповідача.
Щодо стягнення з відповідача 39 525,44 грн інфляційних втрат та 11 509,58 грн 3% річних, суд зазначає таке.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді нарахування на суму боргу трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Позивачем, відповідно до поданого розрахунку нараховано відповідачу 39 525,44 грн інфляційних збитків (із врахуванням часткової оплати в 2023 році) на суму боргу 213 150 грн за період з 12.12.2022 по 07.07.2023 на суму 11 323,55 грн та на суму боргу 99 998,02 грн за період з 14.09.2023 по 28.04.2026 на суму 28 201,89 грн.
Статтею 625 ЦК України передбачено розрахунок індексу інфляції не за окремі інтервали часу, а в цілому за весь період прострочення.
Встановлення компетентним органом (Кабінетом Міністрів України) механізму перемножування індексів інфляції за певний період для обрахування інфляційних збитків означає, що "вартість грошей з індексом інфляції за попередній період" є визначальною при індексації грошової суми за кожний наступний період. У математиці це називається послідовність, утворена за певною закономірністю.
Суд вважає за необхідне зауважити, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
Таким чином, базою для нарахування інфляційних є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).
При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.
Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.
Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.
Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.
Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:
- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;
- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується
Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19.
Згідно розрахунку позивача сума інфляційних збитків за період з 12.12.2022 по 07.07.2023 складає 11 323,55 грн, однак позивачем невірно визначено початкову дату прострочення (12.12.2022 замість 13.12.2022) та неврахований день оплати (07.07.2023) при розрахунку інфляційних втрат, у зв`язку з чим суд здійснив власний перерахунок за період з 13.12.2022 по 06.07.2023 та встановив, що інфляційні втрати на суму 11 323,55 грн підставні та підлягають стягненню з відповідача.
Також, суд перевіривши розрахунки позивача на суму боргу 99 998,02 грн за період з 14.09.2023 по 28.04.2026 на суму 28 201,89 грн, враховуючи те, що позивачем інфляційна складова за квітень 2026 не враховується, дійшов висновку про вірність здійсненого розрахунку та правомірність заявлених до стягнення 28 201,89 грн інфляційних втрат нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України, які підлягають стягненню з відповідача.
Відповідач контррозрахунку здійснених нарахувань суду не надав.
Щодо стягнення з відповідача 3% річних в сумі 11 509,58 грн, суд зазначає таке.
За частиною 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Статтею 251 ЦК України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.
Згідно статті 252 ЦК України, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.
Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
У відповідності до ст. 254 ЦК України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.
Згідно ст. 255 ЦК України, якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. У разі, якщо ця дія має бути вчинена в установі, то строк спливає тоді, коли у цій установі за встановленими правилами припиняються відповідні операції.
Суд встановив, що сторони в п. 3.1 договору від 01.11.2022 №6 передбачили, що оплата товару здійснюється покупцем протягом 15 календарних днів з дати поставки товарів згідно видаткової накладної, а відтак з урахуванням того, що 10 грудня 2022 року (субота) - вихідний день, тому останнім граничним днем для оплати у відповідача було 12.12.2022.
Позивачем, відповідно до поданого розрахунку нараховано відповідачу 11 509,58 грн (із врахуванням часткової оплати в 2023 році) на суму боргу 213 150 грн за період з 12.12.2022 по 07.07.2023 на суму 3 643,99 грн та на суму боргу 99 998,02 грн за період з 14.09.2023 по 28.04.2026 на суму 7865,59 грн.
Згідно розрахунку позивача загальна сума відсотків річних складає 11 509,58 грн, однак позивачем невірно визначено початкову дату прострочення (12.12.2022 замість 13.02.2022) та неврахований день оплати (07.07.2023) при розрахунку відсотків, у зв`язку з чим суд здійснив перерахунок відсотків річних за заявлені періоди прострочення оплати, відповідно до якого до стягнення з відповідача підлягає 11 474,55 грн відсотків річних, в решті частини стягнення відсотків річних в сумі 35,03 грн слід відмовити через безпідставність.
Щодо посилань відповідача на наявність форс-мажорних обставин, суд зазначає таке.
Згідно з ч. 1 ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
Визначення поняття обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) міститься зокрема, в ч.2 ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»: «Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземноговорога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.».
Листом від 28.02.2022 № 2024/02.0-7. Торгово- промислова палата України (ТПП) на підставі ст.ст. 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 № 671/97-ВР, Статуту ТПП України, засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Цим же ж листом ТПП України підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).
Відповідач посилається на дію форс-мажорних обставин не з загальних міркувань, а з причин безпосереднього впливу таких обставини що зумовило неможливість вчасного виконання ним грошових зобов`язань.
Суд враховує, що Торгово-промислова палата України листом від 28.02.2022 за № 2024/02.0-7.1 засвідчила форс мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою запровадження воєнного стану, та підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору.
Водночас, порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) визначено в Законі України «Про торгово-промислові палати в Україні» та деталізовано в розділі 6 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням президії ТПП України від 15.07.2014 за №40(3) (з наступними змінами).
Відповідно до ч.1 ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» засвідчення форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) здійснюється сертифікатом про такі обставини.
За умовами п.6.2 Регламенту форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за заявою зацікавленої особи щодо кожного окремого договору, контракту, угоди тощо, а також податкових та інших зобов`язань/обов`язків, виконання яких настало згідно з законодавчим чи іншим нормативним актом або може настати найближчим часом і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.
Згідно п.6.12 Регламенту, сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) видається заявнику на бланку Торгово-промислової палати України / регіональної торгово-промислової палати.
Сертифікат після його внесення до єдиного Реєстру сертифікатів форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) підписується першим віце-президентом або віце-президентом Торгово-промислової палати України, відповідно - президентом, першим віце-президентом або віце-президентом регіональної торгово-промислової палати та уповноваженою особою, яка приймала рішення про засвідчення форс мажорних обставин. На сертифікаті ставиться печатка ТПП України / регіональної торгово-промислової палати (п.6.13. Регламенту).
В сертифікаті про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) вказуються дані заявника, сторони за договором (контрактом, угодою тощо), дата його укладення, зобов`язання, що за ним настало чи настане найближчим часом для виконання, його обсяг, термін виконання, місце, час, період настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які унеможливили його виконання, докази настання таких обставин (п. 6.12 Регламенту).
Враховуючи вищенаведене, форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються сертифікатом, а не листом на сайті Торгово-промислової палати України. Лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, контракту, угоди тощо, виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.
Отже, введення воєнного стану на території України не означає, що відповідач не міг здійснювати господарську діяльність та набувати кошти, адже протилежного останнім не доведено відповідними доказами.
Між тим відповідачем не надано доказів про те, що позивач перебуває в кращому становищі порівняно з відповідачем, з огляду на запровадження в державі воєнного стану, тобто такі форс-мажорні обставини, стосуються обох сторін.
Відтак, введення воєнного стану не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань особою, яка посилається на такі обставини, має бути підтверджено не факт настання цих обставин, а саме їхня здатність впливати на реальну можливість виконання конкретного зобов`язання.
Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.11.2021 у справі №913/785/17.
Сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами, адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу.
Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі № 905/55/21).
Між тим, відповідач не надав сертифікату Торгово-промислової палати про настання форс-мажорних обставин та не довів причинно-наслідкового зв`язку, між зазначеними обставинами та невиконанням останнім зобов`язання згідно договору від 01.11.2022 №6.
Враховуючи наведене, доводи відповідача щодо наявності форс-мажорних обставин як підстави для відмови в позові суд відхиляє.
Крім того, судом спростовуються доводи відповідача в частині невірного розрахунку інфляційних втрат та відсотків річних та зазначається, що в доданому до позову акті звірки взаєморозрахунків відповідач вважає оплатою за договором два платежі по 50 000,00 грн., здійснені в квітні 2023 року замість платежу на 100 000 грн., здійсненого у вересні 2023 року, при цьому відповідач не надає ні власного розрахунку інфляційних втрат та % річних ні жодного обґрунтованого доводу щодо обґрунтованості власного бачення зарахування в якості погашення боргу за договором саме двох платежів здійснених в червні 2023 року замість одного здійсненого у вересні 2023 року.
Отже, доводи відповідача викладені у відзиві на позовну заяву є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.
В силу положень ст. ст. 73 ГПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Частиною 1, 3 ст. 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до ч.1 ст. 77 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).
Беручи до уваги наявні в матеріалах справи докази сторін, господарський суд, оцінюючи за своїм переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, а саме з відповідача на користь позивача слід стягнути 150 998,01 грн з них 99 998,02 грн основного боргу, 39 525,44 грн інфляційних втрат та 11 474,55 грн 3% річних. В частині стягнення 35,03 грн інфляційних втрат слід відмовити через безпідставність.
Враховуючи приписи щодо покладення судового збору на учасників судового процесу в залежності від результату вирішення спору, передбачені ст.129 ГПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути 2661,78 грн, в іншій частині 0,62 грн судового збору залишити за позивачем.
Щодо клопотання позивача про розподіл судових витрат в частині витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке.
Позивач просить стягнути з відповідача 35 500 грн витрат на професійну правничу допомогу, на підтвердження яких долучає копії: акту приймання-передачі послуг №:1 наданих на підставі договору про надання правової (правничої) допомоги №02/26-А від 03.06.2026, платіжна інструкції №2303 від 29.04.2026 на суму 15 000,00 грн, №2329 від 11.06.2026 на суму 18 000 грн, акту приймання-передачі послуг №:2 наданих на підставі договору про надання правової (правничої) допомоги №02/26-А від 03.06.2026, платіжна інструкція №2364 від 16.07.2026 на суму 2500 грн.
Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При цьому, суд засвідчує, що реалізація кожним права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб`єктами права. Правову позицію щодо цього висловив Конституційний Суд України у рішенні від 16.11.2000р. №13-рп/2000 у справі про право вільного вибору захисника.
Зокрема, в абзаці п`ятому пункту 5 мотивувальної частини зазначеного рішення визначається, що "закріпивши право будь-якої фізичної особи на правову допомогу, конституційний припис "кожен є вільним у виборі захисника своїх прав" (ч. 1 ст. 59 Конституції України) за своїм змістом є загальним і стосується не лише підозрюваного, обвинуваченого чи підсудного, а й інших фізичних осіб, яким гарантується право вільного вибору захисника з метою захисту своїх прав та законних інтересів, що виникають з цивільних, трудових, сімейних, адміністративних та інших правовідносин".
Конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість.
Правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати.
Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати, тоді як конституційне право на професійну правничу допомогу не може бути обмежено.
У відповідності до ст. 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
За приписами ч. 3 ст. 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 ЦК України. Зокрема, ст. 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Згідно зі ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Частина 1 статті 123 ГПК України встановлює, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно з ч. 2 ст. 126 ГПК України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України, визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 ГПК України).
Суд звертає увагу на те, що співмірність витрат - це доволі суб`єктивна категорія, яка залежить від кількох чинників, та може тлумачитися судом відповідно до його дискреційних повноважень. Проте дискреція суду в цьому випадку усічена та може бути застосована лише за клопотанням іншої сторони.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015р., п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004р. заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).
При цьому ч. 8 ст. 129 ГПК України встановлює, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Дослідивши надані позивачем докази, суд приймає до уваги, що між фізичною особою-підприємцем (адвокатом) Войціховським Антоном Віталійовичем та Товариством з обмеженою відповідальність "ВолиньБудКомфорт" 27.04.2026 укладено договір №:02/26-А про надання правової (правничої) допомоги.
Згідно п.1.1 договору, предметом даного договору є надання виконавцем усіма законними методами та способами правової (правничої) допомоги клієнту у справах, що пов`язані чи можуть бути пов`язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів, а клієнт зобов`язується сплачувати на рахунок Виконавця винагороду за надану допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених договором.
За змістом п.2.1-2.1.4. договору, на виконання доручення клієнта щодо предмету договору виконавець приймає на себе наступні обов`язки: надавати правову інформацію, консультації, роз`яснення з правових питань; складати в інтересах клієнта заяви, скарги, процесуальні та інші документи правового характеру та розписуватись в них від імені клієнта; представляти у встановленому порядку інтереси клієнта у місцевих загальних, адміністративних та господарських судах, апеляційних судах з розгляду цивільних і кримінальних справ, апеляційних господарських та адміністративних судах, Верховному Суді, на зборах кредиторів та засіданні комітету кредиторів та перед арбітражним керуючим; представляти у встановленому порядку інтереси клієнта у державних органах, органах місцевого самоврядування, органах нотаріату, органах виконавчої служби, у правоохоронних та контролюючих органах, перед банками, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та будь-якими фізичними особами.
Як визначено розділом 3 договору " Ціна Договору та порядок здійснення розрахунків" за надану правничу допомогу клієнт виплачує виконавцю винагороду, розмір якої визначається на підставі обсягу наданих послуг і виконаних робіт, часу, затраченого виконавцем, та встановленої пунктами 3.2. - 3.3. Договору вартості надання послуг/виконання робіт (п.3.1. договору). Вартість однієї години роботи виконавця (крім участі в судових засіданнях) становить 2 000,00 грн. (дві тисячі грн. 00 коп.). Вартість участі виконавця в судових засіданнях становить: в суді першої інстанції - 2 500,00 (дві тисячі п`ятсот) гривень; в судах апеляційної та касаційної інстанції - 3 000 (три тисячі) гривень за один судовий день. Оплата правничої допомоги (винагороди) здійснюється клієнтом на підставі та упродовж 3 (трьох) банківських днів з дня підписання акту наданих послуг/виконаних робіт, оплата може здійснюватися авансом. Протягом 3 (трьох) календарних днів з дня підписання даного договору клієнт сплачує виконавцю авансовий платіж в розмірі 15 000,00 грн. (п`ятнадцять тисяч гривень) який в подальшому враховується при оплаті складених сторонами актів наданих послуг/виконаних робіт. 
Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до виконання сторонами своїх зобов`язань (5.1 договору).
Копією акту приймання-передачі послуг №1 стверджується надання адвокатом клієнту послуг на суму 33 000 грн, a саме зустріч з клієнтом, надання консультацій по суті спору, розгляд та аналіз документів, контроль ходу справи (2 год, вартість 4 000,00), підготовка та подання позовної заяви про стягнення заборгованості з додатками (7 год, вартість 14 000,00), аналіз відзиву на позовну заяву, підготовка та подання відповіді на відзив на позовну заяву (4 год, вартість 8000,00), аналіз заперечень на відповідь на відзив, підготовка позиції позивача в спростування наведених в заперечені доводів (1 год, вартість 2000,00), участь в судовому засіданні 02.06.2026 (1 суд. день, вартість 2500 грн), авансування винагороди за участь в судовому засіданні 15.07.2026 (1 суд. день, вартість 2500 грн).
Згідно п. 3 акту приймання-передачі послуг №1 наданих на підставі договору про надання правової (правничої) допомоги №02/26-А від 27.04.2026 за виконану роботу/надані послуги клієнт сплачує виконавцеві винагороду у розмірі 33 000,00 грн за вирахуванням авансового платежу в розмірі 15000 грн.
Копією акту приймання-передачі послуг №2 стверджується надання адвокатом клієнту послуг на суму 2500 грн, а саме авансування винагороди за участь в судовому засіданні 12.08.2026 (1 суд. день, вартість 2500 грн).
Згідно п. 3 акту приймання-передачі послуг №2 наданих на підставі договору про надання правової (правничої) допомоги №02/26-А від 27.04.2026 за виконану роботу/надані послуги клієнт сплачує виконавцеві винагороду у розмірі 2500,00 грн.
Судом засвідчується, що розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.
Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду у складі суддів Касаційного адміністративного суду від 28.12.2020 у справі №640/18402/19.
Суд бере до уваги висновок, зазначений у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 зі справи №922/445/19. В абзацах другому та третьому пункту 6.5 цієї постанови зазначено, що згідно зі змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 126 цього Кодексу).
Судом враховується, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч. 4 ст. 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку таке втручання суперечитиме принципу свободи договору визначеному нормами ст. 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.11.2020р. у справі №910/13071/19).
Відповідно до Постанови Об`єднаної Палати Верховного Суду від 03.10.2019 року за справою №922/445/19, суд може зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони; обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат адвоката, що підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року в справі № 755/9215/15-ц).
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268).
Також, судом прийнято до уваги, що Верховний Суд прийшов до висновку, що "витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено" (правова позиція Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі № 922/445/19 від 03 жовтня 2019 року).
Таким чином, достатньо підставою для покладення на іншу сторону витрат на правничу допомогу є доведений факт їх обсягу та реального виконання, навіть за відсутності відомостей про перерахування коштів на користь адвоката.
Згідно із ч. 5 ст. 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною 6 ст. 126 ГПК України встановлено, що обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Разом з цим, клопотання про зменшення розміру витрат, на професійну правничу допомогу адвоката відповідачем до суду не подавалось. Заперечень щодо наданого позивачем розрахунку судових витрат також не подано.
Враховуючи наведене, та те, що відповідач не спростував обґрунтованість заявлених позивачем витрат на правову допомогу, надаючи оцінку наведеному заявником розрахунку витрат на правову допомогу, з урахуванням наданих доказів та фактичного обсягу наданих послуг правничої допомоги у суді, у відповідності до принципу диспозитивності та змагальності, суд, вважає, обґрунтованою суму витрат на правничу допомогу у розмірі 35 500 грн.
Згідно ч. 4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи прийняття судом рішення про часткову відмову в задоволенні позовних вимог на суму 35,03 грн (у зв`язку з безпідставністю), суд вважає, що витрати на оплату послуг з правової допомоги, котрі поніс позивач становлять 35 491,77 грн, в іншій частині залилишаються за позивачем
Керуючись ст. 73-79, 86, 129, 232, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-
вирішив:
1. Позов задовольнити частково.
2. Стягнути з Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (01601, місто Київ, вул. Руставелі Шота, 9А, код ЄДРПОУ 44768034) в особі філії "Поліський лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (43010, Волинська область, Луцький район, місто Луцьк, проспект Волі, будинок 30, ідентифікаційний код відокремленого підрозділу юридичної особи 45601597) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВолиньБудКомфорт" (43000, Волинська обл., Луцький р-н, місто Луцьк, вул. Сверстюка Євгена, будинок 1, офіс 306, код ЄДРПОУ 44572513, р/р НОМЕР_1 , АТ "Ощадбанк, МФО 303398) 150 998,01 грн, з них 99 998,02 грн основного боргу, 39 525,44 грн інфляційних втрат та 11 474,55 грн 3% річних та 2661,78 грн витрат зі сплати судового збору, а також 35 491,77 грн витрат на професійну правничу допомогу.
3. В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення до Північно-західного апеляційного господарського суду.
Повний текст рішення складено 24.08.2026.

Суддя   А. С. Вороняк