Справа № 347/1508/26
Провадження № 2/347/1111/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(Заочне) 
12 серпня 2026 року м. Косів
Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючої – судді Кіцули Ю.С.,
секретаря Сумарука І.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
в с т а н о в и в
Стислий виклад позицій позивача, та заперечень відповідача.
18.06.2026 року представник позивача Медведєва Н.О. в системі Електронний суд подала позовну заяву ТОВ «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов обґрунтований тим, що між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 23.11.2025 року було укладено Кредитний договір (оферти) №23.11.2025-100001290, шляхом підписання його відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Відповідно до умов договору Позичальнику було надано кредит у розмірі – 3000 грн. строком на 140 днів, шляхом перерахування коштів на платіжну картку вказану позичальником у Заявці, з датою повернення 11.04.2026 року, зі сплатою відсотків за фіксованою ставкою у розмірі 1% за один день користування кредитом протягом всього строку кредитування, а також з комісією пов?язаною з наданням кредиту у розмірі 20% від суми кредиту, що дорівнює 600 грн. 
29.11.2025 року між сторонами було укладено Додатковий договір, згідно умов якого було збільшено суму кредиту шляхом надання 2-го траншу у розмірі 4200 грн. строком на 134 дні з дати його надання зі сплатою комісії у розмірі 20%, що дорівнює 840 грн.
ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за Договором виконало в повному обсязі. В свою чергу відповідач свої зобов`язання за Договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим, станом на дату подання позову утворилась заборгованість у розмірі 17914,66 грн., що складається з тіла кредиту в розмірі – 6557,57 грн., процентів у розмірі – 6497,09 грн. та відсотків нарахованих по ст.625 ЦК України у розмірі – 4860 грн., чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр».
У зв?язку із наведеним, позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №23.11.2025-100001290 від 23.11.2025 у розмірі 17914,66 грн., а також судові витрати у розмірі 2662,40 грн. сплаченого судового збору та 127,38 грн. витрат на поштове відправлення.
Відповідачу було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак такий не було подано.
Заяви, та клопотання учасників справи.
Представник позивача в судове засідання призначене для розгляду справи не з?явився, однак в позовній заяві просив проводити розгляд справи за відсутності представника позивача за наявними в матеріалах справи доказами. Проти заочного розгляду справи не заперечив.
Відповідач в судове засідання не з?явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причину неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не подавала.
Судом також розміщувалось оголошення на сайті про виклик відповідача в судове засідання (а.с.52).
Процесуальні дії у справі.
Ухвалою від 22.06.2026 року позовну заяву ТОВ «Споживчий центр» прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторони відповідача та призначено до судового розгляду на 12.08.2026 року.
Про судове засідання відповідач повідомлялася належним чином, що підтверджується трекінгом перевірки статусу поштового відправлення, в якому 27.06.2026 року Укрпоштою проставлена відмітка «Вручено одержувачу» м. Косів (а.с.55).
Одночасно із цим, судом було розміщено (оприлюднено) на веб-порталі Судової влади України оголошення про виклик у судове засідання по справі №347/1508/26 відповідача  ОСОБА_1 (а.с.52).
Враховуючи те, що відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомляла, жодних заяв від неї не надходило, та у строк встановлений судом відповідач відзив на позов не подавала, будь-яких інших клопотань та заяв від відповідача подано до суду не було, відтак у відповідності до ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у справі матеріалами.
З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить наступного висновку.
Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.
Судом установлено, що 23.11.2025 року відповідач   ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», одноразовим ідентифікатором (код з смс-повідомлення) підписала Пропозицію про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферта) (а.с.30-33), Заявку Кредитного договору №23.11.2025-100001290 (кредитної лінії) (а.с.33) та Відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) Кредитного договору №23.11.2025-100001290 (кредитної лінії) (а.с.34-36), уклавши таким чином із позивачем ТОВ «Споживчий центр» кредитний договір №23.11.2025-100001290. 
Відповідно до умов договору Позичальнику було надано кредит у розмірі – 3000 грн. строком на 140 днів, з датою повернення 11.04.2026 року, зі сплатою відсотків та з комісією пов?язаною з наданням кредиту у розмірі 20% від суми кредиту, що дорівнює 600 грн.
Окрім того, 29.11.2025 року відповідач  ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором (код з смс-повідомлення) підписала Примірну Пропозицію про укладення Додаткового договору (оферта) до кредитного договору (кредитної лінії) – звернення позичальника (а.с.37) та Примірну Відповідь кредитодавця про прийняття пропозиції (акцепт) про укладення Додаткового договору до Кредитного договору (кредитної лінії) (а.с.38-40).
Згідно до умов Додаткового договору загальна сума кредиту становить 7200 грн. строком на 134 дні з дати його надання зі сплатою комісії у розмірі 20%, що дорівнює 840 грн.
Відповідно до копії повідомлення наданого ТОВ «Універсальні платіжні рішення» за №1932-1506 від 15.06.2026 року (а.с.41) та №1931-1506 від 15.06.2026 року (зворот а.с.41), - вказане товариство повідомило позивача ТОВ «Споживчий центр», що відповідно до укладеного між ними договору на переказ коштів ФК-П-2024/01-2 від 01.04.2024 року, ТОВ «УПР» було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 23.11.2025 року на суму 3000 грн. та 29.11.2025 року на суму 4200 грн. на номер картки НОМЕР_1 , в системі іРау.ua, призначення платежу: видача за договором кредиту №23.11.2025-100001290 та видача траншу за додатковим договором.
Згідно копії Розрахунку заборгованості за договором №23.11.2025-100001290 від 23.11.2025 року, заборгованість позичальника  ОСОБА_1  по вказаних договорах складає 17914,66 грн., з яких: основний борг – 6557,57 грн., залишок відсотків – 6497,09 грн. та залишок відсотків за ст.625 ЦК України – 4860 грн. (а.с.42-45).
Зміст спірних правовідносин.
Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням позичальником ( ОСОБА_1 ) взятих на себе зобов`язань перед кредитодавцем (ТОВ «Споживчий центр») за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість.
Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України (далі – ЦК України).
Приписами пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ТОВ «Споживчий центр»).
Згідно з приписом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до приписів частини 1 статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Нормою статті 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно з положеннями частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до частини 1 статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
За змістом частини 1 та 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Окрім того, спірні правовідносини регулюються нормами Законів України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» та «Про електронну комерцію».
Зокрема, норми Закону України«Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги»,визначають правові та організаційні засади електронної ідентифікації та надання електронних довірчих послуг, права та обов`язки суб`єктів відносин у сферах електронної ідентифікації та електронних довірчих послуг, порядок здійснення державного контролю за дотриманням вимог законодавства у сферах електронної ідентифікації та електронних довірчих послуг.
Так, згідно ч.2 ст.16 ЗУ «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», до складу електронних довірчих послуг входять: створення, перевірка та підтвердження удосконаленого електронного підпису чи печатки; формування, перевірка та підтвердження чинності сертифіката електронного підпису чи печатки; формування, перевірка та підтвердження чинності сертифіката автентифікації веб-сайту; формування, перевірка та підтвердження електронної позначки часу; реєстрована електронна доставка; зберігання удосконалених електронних підписів, печаток, електронних позначок часу та сертифікатів, пов`язаних з цими послугами. Кожна послуга, що входить до складу електронних довірчих послуг, може надаватися окремо або в сукупності.
Положеннями ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію» передбачено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: 1) надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченомустаттею 12цього Закону; 2) заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченомустаттею 12цього Закону; 3) вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Також, відповідно до ч.ч.12-13 ст.11 ЗУ«Про електронну комерцію», – електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеномустаттею 12цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначенимстаттею 12цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.
Згідно положень ст.ст.3, 12 ЗУ «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:
-електронного підпису відповідно до вимог законів України"Про електронні документи та електронний документообіг"та"Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину;
- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.
Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що 23.11.2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та  ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір (оферти) (кредитної лінії) №23.11.2025-100001290, відповідно до умов якого Позичальнику було надано кредит у розмірі – 3000 грн. строком на 140 днів, зі сплатою передбачених договором відсотків та комісії у розмірі 600 грн. 
Крім цього, 29.11.2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та  ОСОБА_1 було укладено Додатковий договір до Кредитного договору (оферти) звернення позичальника, відповідно до умов якого Позичальнику було надано 2-й транш у сумі 4200 грн., тобто загальна сума кредиту – 7200 грн., зі строком кредитування 134 дні, з датою повернення кредиту 11.04.2026 року.
Таким чином, між сторонами виникли договірні зобов`язання із приводу надання кредиту, які регулюються главою 71 ЦК України та загальними положеннями ЦК України про зобов`язання та договір.
Однак, всупереч умов кредитного договору №23.11.2025-100001290 від 23.11.2025 року відповідач ОСОБА_1  не виконала свої зобов?язання. І згідно наданого позивачем розрахунку, загальна заборгованість за вказаним договором становить 17914,66 грн., з яких: основний борг – 6557,57 грн., залишок відсотків – 6497,09 грн. та залишок відсотків за ст.625 ЦК України – 4860 грн.
Однак суд не погоджується із такою сумою заборгованості з наступних підстав.
Так, положенням п.18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
А тому, з урахуванням викладеного суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по вітсотках нарахованих за ст.625 ЦКУ у розмірі 4860 грн., є безпідставними та задоволенню не підлягають.
Отже, від загальної суми заборгованості 17914,66 грн., яка заявлена до стягнення з відповідача на користь позивача, слід відняти відсотки нараховані за ст. 625 ЦКУ у розмірі 4860 грн. (17914,66 грн. – 4860 грн. = 13054,66 грн.)
Таким чином, загальна сума заборгованості за вказаним договором становитиме 13054,66 грн., з яких: основний борг – 6557,57 грн., залишок відсотків – 6497,09 грн.
Надати оцінку аргументам відповідача суд позбавлений можливості, оскільки такі ним не наведені.
Враховуючи вищенаведене у своїй сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення у сумі 13054,66 грн.
Розподіл між сторонами судових витрат.
Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 1940,09 грн. (13054,66 х 100% : 17914,66 = 72,87; 2662,40 : 100% х 72,87 = 1940,09 грн.).
Ч.1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
В ухвалі від 06.05.2024 року про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судового збору у справі №640/16655/21 Верховний суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що комісія за послуги банку та сервісний збір не входять до судового збору, а тому стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача не підлягають, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.
На підтвердження понесених витрат на поштові відправлення процесуальних документів відповідачу позивачем надано суду копії опису вкладення до цінного листа відповідачу через E-POST у розмірі 127 грн.38 коп.
При цьому, у вказаній квитанції зазначено сервісний збір 2,10 гривень, та плата за друк документів 53,28 гривень, що не підлягає до відшкодування. Таким чином, за пересилання підлягають до відшкодування 72 гривні.
З п. 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України вбачається, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, можуть належать поштові витрати, оскільки направлення учасникам справи заяв по суті справи, відносяться до витрат пов`язаних з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи.
Отже, в частині стягнення з відповідача поштових витрат, ці позовні вимоги підлягають до задоволення на суму 72 гривні.
На підставі статей 11, 207, 526, 549, 598, 599, 611, 626, 628, 633, 634, 638, 1049, 1054, 1055, 1056-1 Цивільного кодексу України та керуючись статтями 10, 19, 81, 89, 259, 263-265, 268, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, суд –
у х в а л и в :
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського 133-А, код ЄДРПОУ 37356833, МФО 305299, р/р НОМЕР_2 ) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» – заборгованість за кредитним договором №23.11.2025-100001290 від 23.11.2025 року у розмірі 13054 (тринадцять тисяч п?ятдесят чотири) грн. 66 коп., а також 1940,09 грн. сплаченого судового збору та 72,00 гривні витрат пов?язаних з надсиланням стороні відповідача позовної заяви у паперовій формі листом з описом вкладення.
Заочне рішення може бути переглянуте Косівським районним судом Івано-Франківської області за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана до Косівського районного суду Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
Позивач може оскаржити рішення суду безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 17 серпня 2026 року.

Суддя           Ю.С. Кіцула