РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

10 вересня 2026 року | м. Рівне | №460/8004/26

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Максимчука О.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, 
В С Т А Н О В И В:
1. Стислий виклад позицій учасників справи.
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся через свого представника (адвоката) до Рівненського окружного адміністративного суду (далі - суд) з адміністративним позовом (позовною заявою) до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправною відмову відповідача, оформлену листом №1846/143 від 22 квітня 2026 року, у звільненні позивача з військової служби на підставі абз. 1 пп. “б” п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби та зобов`язати відповідача видати наказ та звільнити позивача з військової служби на підставі абз. 1 пп. “б” п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби. 
Свій позов позивач обґрунтовує тим, що він проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 і 16 жовтня 2025 року, керуючись абз. 1 пп. “б” п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, позивач подав рапорт на звільнення його з військової служби за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби. Зауважує, що листом №1846/143 від 22 квітня 2026 року відповідач повідомив, що позивача виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та з усіх видів забезпечення, а також призупинено військову службу, повідомлення про припинення кримінального провадження щодо нього від органів досудового розслідування чи постанови суду, або повідомлення про поновлення позивачу військової служби, на адресу відповідача не надходило, а відтак, на даний час відповідач не наділений повноваженнями щодо вирішення питань, порушених скаргою. Позивач вважає, що відповідач протиправно відмовив йому у звільненні з військової служби на підставі абз. 1 пп. “б” п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, а тому з метою захисту своїх прав звернувся із цим позовом до суду. 
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву та у строк, встановлений ухвалою суду про відкриття провадження у справі, подав до суду відзив, у якому виклав свої заперечення проти позову. Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач зазначає про те, що Військова частина НОМЕР_1 підпорядкована військовій частині  НОМЕР_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), а тому питання зарахування до списків та прийняття на військову службу, а також виключення зі списків та звільнення з військової служби є юрисдикцією військової частини НОМЕР_2 , оскільки Військова частина НОМЕР_1 своїми наказами по стройовій частині, в даному випадку фіксує лише виконання наказу вищого штабу стосовно тих чи інших дій, передбачених наказом вищого штабу. А тому відповідач зауважує, що виконання позовних вимог і прийняття рішення командувачем військової частини НОМЕР_1 , щодо звільнення позивача буде грубим порушенням даної правової норми та перевищенням владних повноважень.
Відповідач також зазначає, що не прибувши вчасно без поважних причин для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 з лікування у КНП «Міська клінічна багатопрофільна лікарня №25» м. Харків, військовослужбовець тим самим скоїв СЗЧ та в односторонньому порядку і з власної волі вийшов з підпорядкування командира частини, в результаті чого був виключений зі списків особового складу військової частини наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 03.06.2024 №156. З огляду на вказане відповідач вважає, що вимагати від військової частини НОМЕР_1 будь-яких дій, перебуваючи не в її складі та поза зоною відповідальності командування частини, стосовно виконання наказів та службових обов`язків, як дійсного військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , позивач не може.
2. Заяви, клопотання учасників справи, інші процесуальні дії у справі.
Позовна заява подана до суду 08.05.2026 позивачем через представника у електронній формі із використанням електронного кабінету підсистеми «Електронний суд» ЄСІТС, надійшла до суду і була зареєстрована в автоматизованій системі діловодства суду 08.05.2026.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.05.2026 визначено суддю Максимчука О.О. головуючим суддею (суддею-доповідачем) з розгляду справи за вказаною позовною заявою.
Ухвалою від 11.05.2026 суд прийняв вказану позовну заяву до розгляду і відкрив провадження в адміністративній справі, вирішив розгляд справи здійснювати суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, встановив учасникам справи строки на подання заяв по суті спору та витребував у відповідача докази у справі, а саме оригінали або засвідчені в установленому порядку копії: 
- рапорту ОСОБА_1 про звільнення його з військової служби з долученими до такого рапорту документами та відміткою військової частини НОМЕР_1 про отримання рапорту (із зазначенням дати та номеру вхідної кореспонденції); 
- наказу командира ВЧ НОМЕР_2 від 03.06.2024 №156 про виключення ОСОБА_1 зі списків з особового складу військової частини НОМЕР_1 ; 
- документів службового розслідування про самовільне залишення ОСОБА_1 місця служби (у разі наявності).
Суд листом від 11 травня 2026 року №460/8004/26, враховуючи відсутність відомостей щодо наявності у Військової частини НОМЕР_1 електронного кабінету в ЄСІТС та інших відомостей про місцезнаходження чи засоби зв`язку відповідача Військової частини НОМЕР_1 , з метою належної підготовки справи №460/8004/26 до судового розгляду по суті, звернувся з проханням до Генерального штабу ЗСУ надати допомогу у доставці судової кореспонденції Військовій частині НОМЕР_1 , яка є відповідачем у даній судовій справі.
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву та у строк, встановлений ухвалою суду про відкриття провадження у справі, подав до суду 08.06.2026 відзив, у якому виклав свої заперечення проти позову та долучив витребувані ухвалою суду від 11.05.2026 засвідчені в установленому порядку копії: наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 03.06.2024 №156 про виключення ОСОБА_1 зі списків з особового складу військової частини НОМЕР_1 та документів службового розслідування про самовільне залишення ОСОБА_1 місця служби.
На момент розгляду справи по суті і ухвалення судом цього рішення інші заяви, клопотання від учасників справи до суду не надійшли, а також суд не здійснював інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо).
З урахуванням вимог частини 4 статті 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження суд не здійснював фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
3. Встановлені судом обставини справи та зміст спірних правовідносин.
Розглянувши наявні у справі матеріали, з`ясувавши доводи та аргументи сторін, на яких ґрунтуються їх позовні вимоги і заперечення, дослідивши подані сторонами письмові докази, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, що враховані судом при вирішення спору по суті.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №350 від 08.12.2023 позивача старшого лейтенанта ОСОБА_1 , який прибув з військової частини НОМЕР_3 (військова служба по мобілізації) та призначений наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 18 листопада 2023 року №233-РС зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 . Зараховано з 08 грудня 2023 на всі види забезпечення, а саме: на харчове при військовій частині НОМЕР_4 , речове та забезпечення РАО – при військовій частині НОМЕР_1 , на грошове забезпечення – при військовій частин НОМЕР_5 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №100 від 08.04.2024 позивач вважається таким, що самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 . Вирішено припинити позивачу всі виплати та зняти з увіх видів забезпечення військової частини НОМЕР_5 . 
Листом №1846/116 від 11.04.2024 відповідач звернувся до Керівника Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону, начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 , начальника другого слідчого відділу ТУ ДБР з повідомленням про відкриття 08.04.2024 службового розслідування щодо самовільного залишення віськової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_1 . Також повідомлено, що станом на 11.04.2024 службве розслідування триває. В діях старшого лейтенанта ОСОБА_1 вбачаються ознаки військового кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України.
У матеріалах справи наявний акт №40 від 15.04.2024 службового розслідування за фактом відсутності старшого лейтенанта ОСОБА_1 на військовій службі з 08.04.2024 року, складений начальником польового вузла зв`язку, майором ОСОБА_2 , адресований командиру військової частини НОМЕР_1 , яким встановлено, що відсутність старшого лейтенанта ОСОБА_1 помічника оперативного чергового групи бойового управління військової частини НОМЕР_1 з 08.04.2024 є безпідставною та незаконною, не повернувся з лікуванняз КНП МКБА №25 міста Харкова та не прибув до місця дислокації військової частини НОМЕР_1 без відома та дозволу командирів, яка знаходиться в Ізюмському районі Харківської області. Також в діях старшого лейтенанта ОСОБА_1 , помічника оперативного червоно групи бойового управління військової частини НОМЕР_1 вбачаються ознаки військового кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України, а саме, не з`явився вчасно на службу без поважних прчин, вчиненого в умовах воєнного стану.
До вказаного акту додано: рапорт начальника групи автоматизації військової частини НОМЕР_1 , капітана ОСОБА_3 , від 08.04.2024 в.№118; рапорт ТВО командира військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_4 від 08.04.2024 від 08.04.2024 вх.№119; рапорт водія-електрика відділення забезпечення військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_5 від 09.04.2024 вх. №121; рапорт водія-електрика відділення забезпечення військовї частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_6 , від 09.04.2024 вх.№120; довідку-доповідь про факт самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_1 (без зброї); витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 08.04.2024 року №40 «Про призначення службового розслідування щодо СЗЧ військовослужбовця ОСОБА_1 »; витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 15.04.2024 року №8 «Про результати службового розслідування щодо СЗЧ військовослужбовця ОСОБА_1 »; витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) щодо самовільного залишення військової частини та зняття з видів забезпечення №100 від 08.04.2024 року; витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) про зарахування до списків особового складу та призначення на посаду №350 від 08.12.2023 року; копію довідки-доповіді від 08.04.2024 року про факт вчинення СЗЧ; копія довідки-доповіді від 11.04.2024 ро настання ознак кримінального правопорушення; іменний список військовослужбовців, які поступили/виписані зі стаціонару 08.04.2024 року, який надійшов засобами СЕДО за вих. №14/04 від 09.04.2024 року (вх.. №384 від 09.04.2024 року); виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №3252 від 08.04.2024; повідомлення про настання кримінальної відповідальності від 11.04.2024 №1846/116; доповідь за фактом СЗЧ від 08.04.2024 №1846/112; службова характеристика; медична характеристика; довідка військово-лікарської комісії №320 від 13.03.2024; копія посвідчення офіцера; копія паспорта.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №8 від 15.04.2024 старшого лейтенанта ОСОБА_1 , помічника оперативного червоно групи бойового правління військової частини НОМЕР_1 притягнено до дисциплінарної відповідальності після його повернення до військової частини з урахуванням вимог статті 87 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, винесено рішення не виплачувати ОСОБА_1 премію за квітень 2024 року в повному обсязі, не включати його до наказів про виплату додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міінстрів уКраїни від 28.02.2022 року №168 за квітень 2024 року.
Листом (без дати і номера) відповідач звернувся до керівника територіального управління Державного Бюро розслідувань у м. Полтава про закінчення розслідування щодо невчасного повернення з лікування до розташування військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_1 , помічника оперативного чергового групи бойового управління військової частини НОМЕР_1 , у діях якого вбачаються ознаки військового кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України з долученими до нього матеріалами службового розслідування щодо старшого лейтенанта ОСОБА_1 та витягом з наказу «Про результати службового розслідування щодо СЗЧ військовослужбовця ОСОБА_1 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №130 від 08.05.2024 позивача зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 з 02.05.2024. На час перебування у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_2 позивача залишено у списках військової частини НОМЕР_1 .
У матеріалах справи наявний витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 11.05.2024 №62024170020003237, згідно з яким 09.04.2024 військовослужбовець військової служби за мобілізацією, помічник оперативного чергової групи бойового управління військової частини НОМЕР_1 старший лейтенант ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 не прибув після лікарняного до місця тимчасового розташування підрозділу в Ізюмському районі Харківської області. Правова кваліфікація кримінального правопорушення (КК України 2001) ст. 408 ч. 4. 
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №156 від 03.06.2024, виданому на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 №145 від 31.05.2024, витягу з ЄРДР від 11.05.2024 №62024170020003237 старшого лейтенанта ОСОБА_1 (служба за мобілізацією), колишнього помічника оперативного чергового групи бойового управління військової частини НОМЕР_1 , який перебуває у розпорядженні командира військовї частини НОМЕР_2 з 03.06.2024 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
Згідно з свідоцтвом про хворобу від 01.09.2025 №2025-0901-1045-0625-3, виданим ВЛК Госпітальна ВЛК хірургічного профілю «Військова частина НОМЕР_6 », ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 на підставі статті 64а графи ІІІ Розкладу хвороб визнано непридатним до військовї служби.
Протоколом засідання штатної військово-лікарської комісії від 18.09.2025 №2025-0918-1111-2028-3 постанову госпітальної ВЛК хірургічного профілю при в/ч НОМЕР_7 , оформлену свідоцтвом про хворобу від 01.09.2025 №2025-0901-1045-0625-3 затверджено.
Рапортом від 16.10.2025 позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 з у якому просив клопотати перед вищим командуванням про звільнення його з військової служби на підставі підпункту «б» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ, а саме: за станом здоров`я – на підставі висновку (постанови) ВЛК про непридатність до військової служби.
До вказаного рапорту позивач долучив свідоцтво про хворобу №2025-0901-1045-0625-3 від 01.09.2025 та протокол штатної ВЛК №2025-0918-1111-2028-3 від 18.09.2025.
Листом №1846/143 від 22.04.2026 про результати розгляду скарги щодо можливих неправомірних дій посадових осіб військової частини НОМЕР_1 (вх. №761 від 16.04.2026) відповідач повідомив позивача, що старший лейтенант ОСОБА_1 з 08.04.2024 перебуває в самовільному залишенні військовї частини або місця служби. 
Також у зазначеному листі відповідач звернув увагу, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 03.06.2024 №156, витягу з ЄРДР від 11.05.2024 №62024170020003237 старшого лейтенанта ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та з усіх видів забезпечення, а також призупинено військову службу. Повідомлення про припинення кримінального провадження щодо старшого лейтенанта ОСОБА_1 від органів досудового розслідування чи постанови суду або повідомлення про поновлення йому військової служби на адресу військовї частини НОМЕР_1 не надходило. Враховуючи зазначене, на даний час військова частина НОМЕР_1 не наділена повноваженнями щодо вирішення питань, порушених скаргою.
Вважаючи відмову відповідача у звільненні позивача з військової служби на підставі пп. «б» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» протиправною, позивач звернувся до суду із адміністративним позовом (позовною заявою) у цій справі з наведеними вище позовними вимогами до відповідача.
Отже, у цій справі, яка розглядається судом, предметом спору є дії відповідача, які полягають у протиправній відмові у звільненні позивача з військової служби на підставі абз. 1 пп. “б” п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби та у зв`язку з цим зобов`язання відповідача видати наказ та звільнити позивача з військової служби на підставі абз. 1 пп. “б” п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби. 
4. Нормативно-правове регулювання спірних правовідносин та висновки суду.
Встановивши наведені вище фактичні обставини справи та відповідні їм спірні правовідносини, суд вважає, що до спірних правовідносин за наведених фактичних обставин справи підлягають застосуванню такі норми права і висновки Верховного суду про їх застосування.
Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
В силу ст. 65 Основного Закону України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ).
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно з ч. 6 ст. 2 Закону України №2232-ХІІ передбачені наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Статтею 24 Закону №2232-XII унормований початок, призупинення і закінчення проходження військової служби, відповідно до ч. 3 якої закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Підстави та порядок звільнення з військової служби передбачені ст. 26 Закону №2232-XII, а у ч. 4 цієї статті наведені підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, зокрема: під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану) (п. 1), під час воєнного стану (п. 2).
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24.02.2022 №64/202 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався і на момент розгляду цієї справи строк дії воєнного стану в Україні є вкотре продовженим та чинним.
Положеннями абз. 1 пп. «б» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-ХІІ (у редакції чинній станом на дату подання рапорту) встановлено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану: б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби або про тимчасову непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців. 
Згідно з частиною 7 статті 26 Закону №2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (надалі - Положення №1153/2008).
Відповідно до пунктів 6, 7 Положення №1153/2008 початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу". Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.
За приписами пункту 12 Положення №1153/2008 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.
Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Продовження дії контрактів із військовослужбовцями, які звільняються, у випадках, визначених законодавством, затвердження військовослужбовців на посади за мобілізаційним планом, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, призупинення військової служби або звільнення з військової служби осіб, які проходять строкову військову службу, оформлюється письмовими наказами по стройовій частині. Також наказами по стройовій частині в особливий період оформлюється продовження військової служби та дії контракту понад встановлені строки до термінів, визначених частиною дев`ятою статті 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Порядок підготовки та видання наказів з питань проходження військової служби встановлюється Міністерством оборони України.
Відповідно до пункту 233 Положення №1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:
- підстави звільнення з військової служби;
- думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;
- районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Перелік документів, які подаються військовослужбовцями для звільнення з військової служби, визначається Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, яка затверджена наказом Міністерства оборони України від 10.04.2009 № 170 (далі - Інструкція № 170).
Додатком 19 до Інструкції №170 (пункт 12.11 розділу XII) закріплений Перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби.
Так, п. 3 Переліку передбачено, що при поданні до звільнення з військової служби за станом здоров`я подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця (крім випадку звільнення військовослужбовця за рішенням командування військової частини); висновок (постанова) військово-лікарської комісії або копія акта огляду медико-соціальною експертною комісією, або витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи за формою згідно з наказом Міністерства охорони здоров`я України від 10 грудня 2024 року № 2067 «Деякі питання забезпечення проведення оцінювання повсякденного функціонування особи», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 17 грудня 2024 року за № 1925/43270 (далі - наказ МОЗ від 10 грудня 2024 року № 2067), або копія посвідчення особи з інвалідністю, або копія пенсійного посвідчення чи посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», в яких зазначено групу та причину інвалідності, або копію довідки для отримання пільг інвалідами, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу за формою, затвердженою наказом Міністерства соціальної політики України від 21 вересня 2015 року № 946, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05 жовтня 2015 року за № 1198/27643 (далі - наказ Мінсоцполітики від 21 вересня 2015 року № 946) (у разі звільнення з військової служби за підставами, передбаченими абзацом третім підпункту «б» пункту 2 частини четвертої або абзацом третім підпункту «б» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - за наявності інвалідності); копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).
Наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі – Положення №402) п. 2.1. якого встановлено, що для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).
Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання штатної військово-лікарської комісії.

Згідно з п. 260 Положення №1153/2008 під час дії особливого періоду військовослужбовці звільняються з військової служби з підстав, визначених статтею 26 Закону №2232-ХІІ, та з урахуванням особливостей, передбачених статтею 26-2 названого Закону. 
Військовослужбовці, які перебувають на військовій службі та визнані військово-лікарською комісією непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку, підлягають звільненню у відставку. Військовослужбовці, які перебувають на військовій службі та під час дії воєнного стану визнані військово-лікарською комісією непридатними за станом здоров`я до військової служби з переоглядом через 6 - 12 місяців, підлягають звільненню в запас із зазначенням у наказі про звільнення, що такі особи підлягають повторному медичному обстеженню після закінчення відповідного строку. 
Військовослужбовці, які згідно з висновком (постановою) військово-лікарської комісії визнані непридатними за станом здоров`я до військової служби, направляються до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки для отримання переданих з військової частини документів щодо звільнення з військової служби.
Приписами п. 229 Положення № 1153/2008 встановлено, що за наявності підстав, передбачених статтею 26 Закону №2232-ХІІ, військовослужбовець може бути звільнений з військової служби під час досудового розслідування або судового провадження, якщо до нього не застосовано заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді затримання особи або запобіжних заходів у вигляді домашнього арешту чи тримання під вартою, з одночасним повідомленням про звільнення відповідних органів досудового розслідування чи суду. 
Пунктом 12.1. Розділу XII Інструкції № 170 передбачено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення, а згідно п. 14.28 Розділу XIV Інструкції №170 документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. 
Пунктом 225 Положення №1153/2008 передбачено, що звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється:
2) під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу":
- у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них;
- у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них;
- у військових званнях до полковника (капітана 1 рангу) включно за всіма підставами - командувачами видів Збройних Сил України, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, командиром військової частини, начальником Генерального штабу Збройних Сил України, керівником служби персоналу Міністерства оборони України, начальником Національного університету оборони України імені Івана Черняховського;
- у військових званнях до бригадного генерала (коммодора) та прирівняних до них згідно із пунктом 3 розділу II;Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 4 червня 2020 року №680-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо військових звань військовослужбовців" військових звань включно за всіма підставами - Головнокомандувачем Збройних Сил України;
- у військових званнях до генерал-лейтенанта (віце-адмірала) та прирівняних до них згідно із пунктом 3 розділу II;Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 4 червня 2020 року №680-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо військових звань військовослужбовців" військових звань включно за всіма підставами - Міністром оборони України;
- у військових званнях генерала (адмірала) та прирівняному до них згідно із пунктом 3 розділу II; Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 4 червня 2020 року №680-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо військових звань військовослужбовців" військовому званні - Президентом України.
Механізм оформлення, подання, реєстрації, розгляду, прийняття та повідомлення рішення за результатами розгляду рапортів військовослужбовців у Міністерстві оборони України визначено в Порядку організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України, затвердженому наказом Міністерства оборони України від 06 серпня 2024 року № 531 (далі - Порядок № 531). 
В п. 2 розділу І Порядку № 531 зазначено, що з питань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, а також особистих питань військовослужбовець звертається з рапортом до безпосереднього командира (начальника), а у разі якщо він не може вирішити порушені у рапорті питання,- до наступного прямого командира (начальника). 
Статтею 31 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV визначено, що начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.
Згідно з п. 1 розділу ІІ Порядку №531 рапорти подаються в усній та письмовій (паперовій або електронній) формах. Військовослужбовець має право усно рапортувати за допомогою технічних засобів комунікації.
Особливості подання та розгляду рапортів у паперовій формі визначені Розділом ІІІ Порядку №531.
Відповідно до п. 1. Розділу ІІІ Порядку №531 у паперовому рапорті військовослужбовець вказує:
найменування посади командира (начальника), якому адресується рапорт;
заголовок «Рапорт»;
суть порушеного питання;
перелік доданих до рапорту документів або їх копій (за потреби);
найменування займаної посади;
військове звання, власне ім`я та прізвище;
дату;
особистий підпис.
Командири (начальники) надають відповідь на паперовий рапорт військовослужбовця шляхом накладення резолюції.
Резолюція повинна містити відомості, визначені у додатку 1 до цього Порядку. (п. 2. Розділу ІІІ Порядку №531).
Пунктом 2 Розділу ІІІ Порядку №531 встановлено, що командири (начальники) надають відповідь на паперовий рапорт військовослужбовця шляхом накладення резолюції. Резолюція повинна містити відомості, визначені у додатку 1 до цього Порядку.
Відповідно до п. 3 Розділу ІІІ Порядку №531 непогодження рапорту безпосереднім та/або прямими командирами (начальниками) не перешкоджає подальшому руху рапорту для його розгляду командиром (начальником) або іншою посадовою особою, яка уповноважена приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, та прийняття рішення по суті рапорту. 
Відмова у задоволенні рапорту має бути вмотивованою.
Усі рапорти, які потребують розгляду (прийняття рішення) командиром військової частини, попередньо обов`язково реєструються службою діловодства (п. 6. Розділу ІІІ Порядку №531).
Початок перебігу строку розгляду паперового рапорту розпочинається із часу подання рапорту, а не часу його реєстрації в службі діловодства.
Часом подання паперового рапорту є дата передачі рапорту на погодження безпосередньому командиру (начальнику) військовослужбовця, а у разі відмови в розгляді рапорту безпосереднім командиром (начальником) - дата передачі рапорту прямому командиру (начальнику), з урахуванням вимог пункту 1 цього розділу.
У разі направлення рапорту засобами поштового зв`язку часом подання рапорту є дата надходження рапорту до поштового відділення за місцем знаходження відповідного підрозділу (п. 8. Розділу ІІІ Порядку №531).
Згідно з приписами п. 9 розділу III Порядку №531 розгляд паперового рапорту військовослужбовця всіма його прямими командирами (начальниками) здійснюється:
1) невідкладно, але не пізніше ніж за 48 годин із часу подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які стосуються військової дисципліни, обов`язків особового складу під час виконання бойових наказів (розпоряджень), збереження життя та здоров`я особового складу, відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин;
2) у строк не більше 14 днів із дня подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які не відносяться до питань, визначених підпунктом 1 цього пункту.
З огляду на наведені вище норми, подання рапорту "по команді" означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та погодження передає його своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання, і так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті.
5. Висновки суду по суті спору та позовних вимог.
Враховуючи встановлені судом у цій справі і описані вище фактичні обставини, відповідні їм правовідносини, застосовані до них судом норми права і висновки Верховного суду про їх застосування, суд дійшов до наступних висновків по суті спору та позовних вимог.
Аналіз положень абз. 1 пп. «б» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-ХІІ (у редакції чинній станом на дату подання рапорту) свідчить, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану: б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби або про тимчасову непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців за умови, що такі військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу. 
При цьому, наявність кримінального провадження не є перешкодою для прийняття рішення про звільнення з військової служби за умови, що до такого військовослужбовця не застосовані заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді затримання або запобіжних заходів у вигляді домашнього арешту чи тримання під вартою. 
Військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. 
Наслідком подання та розгляду рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби є наказ по особовому складу про звільнення з військової служби чи відмова у задоволенні рапорту, яка до того ж має бути вмотивована в силу приписів п.3 Розділу ІІІ Порядку №531.
Суд звертає увагу, що подання рапорту «по команді» означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання і так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті. Лише у разі неприйняття, не розгляду чи незадоволення рапорту, він подається непрямому, старшому командиру із поясненням причин такої подачі. І так до посадової особи, яка наділена правом звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів.
Наслідком розгляду рапорту військовослужбовця про його звільнення з військової служби посадові особи, які мають право на його звільнення з військової служби, зобов`язані видати наказ по особовому складу про звільнення такого військовослужбовця з військової служби чи надати обґрунтовану відмову у задоволенні рапорту. Розглянутим, на переконання суду, вважається рапорт, по якому прийнято рішення та це рішення чи відповідь доведена до військовослужбовця належним чином. Відповідь на рапорт має містити рішення з посиланням на акти законодавства та роз`ясненням порядку оскарження. 
Суд з матеріалів справи встановив, що позивач 16 жовтня 2025 року, керуючись абз. 1 пп. “б” п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, звернувся до відповідача з рапортом, у якому просив клопотати перед вищим командуванням про звільнення його з військової служби за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби. До вказаного рапорту він долучив свідоцтво про хворобу №2025-0901-1045-0625-3 від 01.09.2025 та протокол штатної ВЛК №2025-0918-1111-2028-3 від 18.09.2025, що відповідачем не заперечується.
Натомість матеріали справи не містять доказів розгляду відповідачем рапорту позивача від 16 жовтня 2025 року про звільнення його з військової служби за станом здоров`я. Також відповідач не надав доказів прийняття вмотивованого рішення за результатами розгляду даного рапорту з обгрунтованою відмовою у його задоволенні. При цьому, не є таким рішенням лист відповідача від 22.04.2026 №1846/143 за результатами розгляду скарги щодо можливих неправомірних дій посадових осіб військової частини НОМЕР_1 , оскільки жодних посилань на рапорт позивача та підстави для його відмови або ж задоволення у такому листі відсутні, водночас у листі відповідач лише повідомив про перебування позивача у самовільному залишенні військової частини та про наявність відкритого кримінального провадження відносно позивача у зв`язку з таким самовільним залишенням військової частини позивачем. 
Верховний Суд неодноразово зазначав, що одним із критеріїв оцінювання судами рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень є прийняття ними рішень обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Цей критерій відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.
При цьому, суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 2 статті 2 КАС України критеріям, не може втручатися у дискрецію суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади (постанови Верховного Суду від 30.01.2020 у справі №599/1422/16-а, від 15.12.2021 у справі №1840/2970/18).

У позовній заяві позивач просить скасувати відмову відповідача оформлену листом №1846/143 від 22 квітня 2026 року, у звільненні позивача з військової служби на підставі абз. 1 пп. “б” п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби.
Однак, лист відповідача №1846/143 від 22 квітня 2026 року носить лише інформаційний характер і стосується результатів розгляду скарги позивача щодо можливих неправомірних дій посадових осіб військової частини НОМЕР_1 (вх. №761 від 16.04.2026), у якій заперечуються повноваження відповідача щодо вирішення питань, порушених скаргою і не є відмовою у задоволенні рапорту позивача.
Відповідно до пункту 19 частини першої статті 4 КАС України індивідуальний акт акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.
Враховуючи наведене, лист відповідача №1846/143 від 22 квітня 2026 року не є індивідуальним актом, а тому не може бути скасованим. 
Відтак, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Щодо тверджень відповідача про те, що, оскільки позивач спмовільно залишив військову частину та в односторонньому порядку і з власної волі вийшов з підпорядкування командира частини та в результаті чого був виключений зі списків особового складу військової частини наказом командира військової частини НОМЕР_8 від 03.06.2024 №156, то вимагати від військової частини НОМЕР_1 будь-яких дій, перебуваючи не в її складі та поза зоною відповідальності командування частини щодо виконання наказів та службових обов`язків, як дійсного військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 позивач не може, суд зазначає таке.
Згідно з абз. 1 п. 144-1 Положення №1153/2008 для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої статті 24 Закону №2232-ХІІ.
Відповідно до ч. 2 статті 24 Закону №2232-ХІІ (у редакції чинній на момент скоєння СЗЧ) військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.
Суд встановив, що згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №100 від 08.04.2024 позивач вважається таким, що самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , йому припинено всі виплати та знято з усіх видів забезпечення військової частини НОМЕР_5 . 
Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №156 від 03.06.2024, виданим на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 №145 від 31.05.2024 та витягу з ЄРДР від 11.05.2024 №62024170020003237 позивач вважається таким, якому військова служба призупинена.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №8 від 15.04.2024 позивача притягнено до дисциплінарної відповідальності після його повернення до військової частини з урахуванням вимог статті 87 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, винесено рішення не виплачувати позивачу премію за квітень 2024 року в повному обсязі, не включати його до наказів про виплату додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міінстрів України від 28.02.2022 року №168 за квітень 2024 року
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №130 від 08.05.2024 позивача зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 з 02.05.2024. На час перебування у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_2 позивача залишено у списках військової частини НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №156 від 03.06.2024, виданому на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 №145 від 31.05.2024, витягу з ЄРДР від 11.05.2024 №62024170020003237 позивача, який перебуває у розпорядженні командира військовї частини НОМЕР_2 з 03.06.2024 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
Однак, вказані обставини не спростовують правових підстав заявленого позову, а також не спростовують наявності факту бездіяльності командування військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту позивача від 16.10.2025 про звільнення з військової служби та не надання відповіді за результатами його розгляду.
Суд відхиляє доводи відповідача, що для того аби запустити процедуру звільнення у встановленому порядку необхідно повернутись на військову службу, оскільки такі вимоги не передбачені чинним законодавством. Стаття 24 Закону №2232-ХІІ не містить заборони командиру військової частини видавати наказ про звільнення військовослужбовця з військової служби згідно з абз. 1 пп. “б” п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-ХІІ у разі звільнення його з займаної посади та призупинення йому військової служби.
Водночас, вказані норми законодавства не містять і заборони звільняти військовослужбовця з військової служби у разі призупинення йому військової служби, при наявності висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби на підставі абз. 1 пп. “б” п. 2 ч. 4 ст.26 Закону №2232-ХІІ.
Суд, в контексті вирішення даної справи, критично оцінює доданий до відзиву відповідачем «Алгоритм дій для військовослужбовців, які вперше вчинили СЗЧ чи дезертирство до 30.08.2025, відомості по якому внесено в ЄРДР», оскільки даним алгоритмом лише врегульовано процедури: 0. Подача рапорту через Армія+ (необов`язково), 1. Прибуття до ВСП ЗС України, 2. Прибуття до батальйону резерву та зарахування на усі види забезпечення, 3. Призначення військовослужбовця на посаду в батальйоні резерву, 4. Переміщення військовослужбовця до військової частини і аж ніяк не стосується алгоритму звільнення з військової служби за станом здоров`я після повернення з СЗЧ. 
Окрім того, суд звертає увагу також і на те, що в силу приписів п. 229 Положення № 1153/2008 за наявності підстав, передбачених статтею 26 Закону №2232-ХІІ, військовослужбовець може бути звільнений з військової служби під час досудового розслідування або судового провадження, якщо до нього не застосовано заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді затримання особи або запобіжних заходів у вигляді домашнього арешту чи тримання під вартою, з одночасним повідомленням про звільнення відповідних органів досудового розслідування чи суду. 
Суд зауважує, що матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів застосування до позивача заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді затримання особи або запобіжних заходів у вигляді домашнього арешту чи тримання під вартою, а тому посилання відповідача на неможливість розгляду рапорту позивача та вирішення його по суті у зв`язку з самовільним залишенням позивачем військової частини та наявність відкритого кримінального провадження відносно позивача у зв`язку з таким самовільним залишенням останнім військової частини є необгрунтованими та відхиляються судом як безпідставні та такі, що суперечать п. 229 Положення №1153/2008.
У свою чергу, у матеріалах справи відсутні докази фактичного розгляду командуванням військової частини НОМЕР_1 у встановлені пунктом 3.11.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України строки рапорту позивача від 16.10.2025 про його звільнення з військової служби, а також відсутнє будь-яке рішення командира військової частини НОМЕР_1 про задоволення або рішення про відмову в задоволенні вимог рапорту позивача в письмовій формі з посиланням на чинні норми законодавства і викладенням мотивів відмови, в разі її винесення та роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.
Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо не розгляду рапорту про звільнення позивача відповідно до абз. 1 пп. “б” п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-ХІІ .
Частиною 4 статті 245 КАС України передбачено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Разом з тим суд приходить до висновку, що позовні вимоги про зобов`язання відповідача прийняти рішення про звільнення позивача з військової служби наразі є передчасними, оскільки наказ про звільнення з військової служби приймається за результатом розгляду відповідного рапорту про звільнення з військової служби (абз.4 п. 241 Положення №1153/2008) уповноваженим на це командиром.
Такий висновок суду ґрунтується на тому, що у даному випадку відповідачем не було розглянуто рапорт позивача про звільнення з військової служби і матеріали справи не містять доказів протилежного, тому вказаному рапорту не надавалась оцінка командуванням військової частини НОМЕР_1 та відсутнє будь-яке рішення за результатами його розгляду.
Разом з тим, при обранні способу відновлення порушеного права позивача необхідно керуватись принципом верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь- яких інших умов для цього.
Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У п. 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Таким чином, спосіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005 (заява №38722/02).
Відповідно до приписів ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З урахуванням встановлених судом обставин та з метою належного захисту порушеного права позивача суд відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та задовольнити позовні вимоги позивача частково шляхом визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду рапорту позивача про звільнення його з військової служби відповідно до абз. 1 пп. “б” п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-ХІІ за станом здоров`я та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 розглянути рапорт позивача від 16.10.2025 про звільнення його з військової служби відповідно до абз. 1 пп. “б” п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-ХІІ по суті, в установленому порядку та за результатами розгляду такого рапорту позивача від 16.10.2025 прийняти мотивоване рішення, з урахуванням висновків суду.
5. Розподіл судових витрат.
Приписами пункту 12 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" позивача звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, то ж позивач при зверненні до суду із позовною заявою судовий збір не сплачував, і крім того він не подав до суду доказів понесення ним будь-яких інших судових витрат. А тому у суду відсутні передбачені законом підстави для стягнення на користь позивача судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 КАС України, суд
В И Р І Ш И В :
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинення певних дій – задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду рапорту ОСОБА_1 від 16.10.2025 про звільнення його з військової служби відповідно до абз. 1 пп. “б” п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-ХІІ за станом здоров`я.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути по суті рапорт ОСОБА_1 від 16.10.2025 про звільнення його з військової служби відповідно до абз. 1 пп. “б” п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-ХІІ, в установленому порядку та за результатами розгляду такого рапорту ОСОБА_1 від 16.10.2025 прийняти мотивоване рішення, з урахуванням висновків суду.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_9 ); 
Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_10 ). 

Суддя     Олександр МАКСИМЧУК