Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/1847/26 
Номер провадження: 2/511/1464/26
08 липня 2026 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі: 
головуючого судді - Гринчак С. І., 
секретаря судового засідання Дьяків В.В.
за участі:
представника відповідача - адвоката Миргородової О.Ю. (дистанційно),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Роздільна Одеської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», в особі регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа: Одеська дорожня організація профспілки залізничників і транспортних будівельників України, про стягнення одноразової матеріальної допомоги у зв`язку з виходом на пенсію за віком, одноразової щорічної матеріальної допомоги на оздоровлення та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,
ВСТАНОВИВ:
I. Зміст позовних вимог
25.05.2026 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до Акціонерного товариства «Українська залізниця», в особі регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа: Одеська дорожня організація профспілки залізничників і транспортних будівельників України, про стягнення невиплачених при звільненні сум, у якій просила суд стягнути з відповідача на її користь:
- основну та додаткову одноразову матеріальну допомогу у зв`язку з виходом на пенсію за віком у розмірі десяти середньомісячних заробітків у сумі 85 991,60 грн.;
- одноразову (щорічну) матеріальну допомогу на оздоровлення за 2023 рік у розмірі 50% посадового окладу в сумі 3 573,20 грн.;
- одноразову (щорічну) матеріальну допомогу на оздоровлення за 2024 рік у розмірі 50% посадового окладу в сумі 2 710,00 грн.;
- одноразову (щорічну) матеріальну допомогу на оздоровлення за 2026 рік у розмірі 50% посадового окладу в сумі 2 710,00 грн.;
- компенсацію за затримку розрахунку при звільненні з 03 березня 2026 року по день ухвалення рішення судом.
В обґрунтування позову позивач зазначила, що вона є працівником залізниці з 1990 року, перед звільненням працювала підсобним робітником Роздільнянського розсаднику (цех №23) виробничого підрозділу служби колії «Одеська дистанція захисних лісонасаджень» регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця». 02.03.2026 року її було звільнено за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком на підставі статті 38 КЗпП України згідно з наказом регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» № 9/ОС від 18.02.2026 року.
Позивач вказує, що повного розрахунку при звільненні вона не отримала. У наказі про звільнення зазначено про виплату одноразової матеріальної допомоги відповідно до п. 2.2.9 Колективного договору у розмірі десяти середньомісячних заробітків, однак фактично така сума їй виплачена не була.
За розрахунком середньої заробітної плати, наданим роботодавцем, середньомісячний заробіток позивача становить 8 599,16 грн., у зв`язку з чим одноразова матеріальна допомога при звільненні на пенсію складає 85 991,60 грн. (8 599,16 грн. х 10).
Також позивач зазначила, що колективним договором передбачена щорічна виплата матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі не менше 50% тарифної ставки або посадового окладу. За 2023 та 2024 роки таку допомогу вона не отримала, а за 2026 рік під час остаточного розрахунку при звільненні відповідач також її не виплатив.
Позивач вважає, що всі спірні виплати входять до структури оплати праці, передбачені колективним договором та мають бути виплачені роботодавцем при звільненні в порядку статей 116, 117 КЗпП України. Посилання відповідача на рішення правління АТ «Укрзалізниця» щодо зупинення окремих виплат позивач вважає необґрунтованими, оскільки такі рішення не можуть односторонньо погіршувати становище працівника порівняно з колективним договором та законом.
II. Процесуальні дії суду, заяви/клопотання сторін з процесуальних питань
Відповідно до автоматизованої системи документообігу суду, при розподілі справ між суддями 25.05.2026 року вказаний позов був розподілений в провадження судді Гринчак С.І.
Ухвалою судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 27.05.2026 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання.
12.06.2026 року через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від представника відповідача адвоката Миргородової О.Ю. надійшли відзив на позовну заяву, заява про застосування наслідків пропуску строку звернення до суду та заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 15.06.2026 року заяву представника відповідача адвоката Миргородової О.Ю. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено, здійснення розгляду справи призначеної на 29.06.2026 року о 09 год. 15 хв. та всіх подальших судових засідань дозволено в режимі відеоконференції за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку «ВКЗ».
В судовому засіданні судом прийнято до розгляду подані сторонами заяви по суті справи та досліджено письмові докази, надані учасниками справи.
III. Зміст заперечень, викладених у відзиві
Представник відповідача адвокат Миргородова О.Ю. у відзиві заперечувала проти задоволення позову та зазначила, що позовні вимоги є необґрунтованими.
Щодо одноразової матеріальної допомоги у зв`язку з виходом на пенсію за віком відповідач посилався на те, що в умовах воєнного стану правлінням АТ «Укрзалізниця» були прийняті рішення щодо призупинення окремих виплат, передбачених колективними договорами та Галузевою угодою. На думку відповідача, така виплата позивачу має здійснюватися з урахуванням окремих рішень правління товариства та фінансових можливостей підприємства, а тому на час звернення до суду відсутні підстави для її примусового стягнення.
Щодо матеріальної допомоги на оздоровлення за 2023, 2024 та 2026 роки відповідач зазначив, що виплата такої допомоги пов`язана з письмовою заявою працівника і, як правило, з наданням щорічної відпустки. За твердженням відповідача, заяви про надання матеріальної допомоги на оздоровлення за 2024 та 2026 роки до адміністрації не надходили, а в 2026 році позивач у щорічній відпустці не перебувала, оскільки при звільненні їй нараховано компенсацію за невикористану відпустку.
Окремо відповідач подав заяву про застосування наслідків пропуску строку звернення до суду в частині вимог про стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення за 2023 та 2024 роки, вважаючи, що позивач повинна була знати про порушення свого права відповідно у 2023 та 2024 роках.
Щодо середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідач вважав, що відсутні підстави для покладення на нього відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, з огляду на умови воєнного стану, значні збитки та об`єктивні фінансові труднощі товариства. Також відповідач зазначив, що розрахунок позивача, виходячи із середньоденного заробітку 1 101,04 грн., є помилковим, оскільки позивач працювала за встановленою годинною тарифною ставкою при шестиденному 40-годинному робочому тижні. За розрахунком відповідача, середньогодинна заробітна плата позивача становить 51,19 грн. (17 198,32 грн.: 336 годин). У випадку задоволення цієї вимоги відповідач просив врахувати принципи справедливості, розумності та співмірності й зменшити суму відшкодування.
IV. Позиція сторін в ході судового розгляду
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не прибула, надала заяву, в якій свої позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх у повному обсязі, та провести судове засідання за її відсутності.
Представник відповідача адвокат Миргородова О.Ю., перебуваючи в режимі відеоконференції, проти позову заперечувала з підстав, викладених у відзиві, просила у задоволенні позову відмовити повністю, а у випадку задоволення вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - застосувати розрахунок середньогодинної заробітної плати та зменшити розмір такого відшкодування.
Представник третьої особи Нестерова О.К., в судове засідання не прибула, заяв та клопотань не подавала.
Суд вважає за можливе провести судове засідання за даною участю.
V. Щодо строків звернення до суду, суд виснує
Відповідно до положень статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду у строки, визначені цією статтею. У справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, такий строк обчислюється з дня одержання працівником письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.
Суд враховує, що предметом даного спору є саме невиплата належних позивачеві сум при звільненні 02.03.2026 року. Позов подано до суду 25.05.2026 року, тобто в межах тримісячного строку, який застосовується до вимог про виплату всіх сум, належних працівникові при звільненні.
Крім того, заявлені позивачем вимоги стосуються виплат, що за своєю правовою природою входять до структури оплати праці та випливають із умов колективного договору. 
Отже, доводи відповідача про те, що строк звернення до суду щодо допомоги на оздоровлення за 2023 та 2024 роки необхідно обчислювати окремо з моменту закінчення відповідного календарного року, суд оцінює критично, оскільки обов`язок відповідача провести повний розрахунок у будь-якому разі виник у день звільнення позивача.
З огляду на наведене, підстав для застосування наслідків пропуску строку звернення до суду суд не вбачає, а заява відповідача у цій частині задоволенню не підлягає.
VI. Заслухавши доводи відповідача, дослідивши докази у справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, суд дійшов наступного висновку
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з положеннями частин першої - третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказами у розумінні частини першої статті 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин
Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з АТ «Українська залізниця» та до звільнення працювала підсобним робітником Роздільнянського розсаднику (цех №23) виробничого підрозділу служби колії «Одеська дистанція захисних лісонасаджень» регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця».
02.03.2026 року позивача звільнено за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком згідно зі статтею 38 КЗпП України. З наказу про звільнення вбачається, що роботодавцем визначено виплату позивачу одноразової матеріальної допомоги у зв`язку з виходом на пенсію відповідно до п. 2.2.9 Колективного договору, у розмірі десяти середньомісячних заробітків, з урахуванням рішення правління від 24.10.2022 року.
З протоколу комісії з установлення трудового стажу у залізничній галузі та розміру одноразової допомоги у зв`язку з виходом на пенсію від 05.03.2026 року вбачається, що стаж роботи позивача в залізничній галузі становить 35 років 05 місяців 25 днів, що дає підстави для виплати одноразової матеріальної допомоги при виході на пенсію у розмірі десяти середньомісячних заробітків.
З розрахунку середнього заробітку № ПЧЛК-04/237 від 17.04.2026 року вбачається, що середньомісячний заробіток позивача становить 8 599,16 грн. 
Отже, сума одноразової матеріальної допомоги у зв`язку з виходом на пенсію складає 85 991,60 грн. (8 599,16 грн. х 10).
Також судом встановлено, що Колективним договором між адміністрацією та профспілковим комітетом Одеської дистанції захисних лісонасаджень на 2012-2015 роки, який продовжено та який діє до укладення нового колективного договору, передбачена виплата одноразової матеріальної допомоги у зв`язку з виходом на пенсію та щорічної матеріальної допомоги на оздоровлення.
Відповідно до наданої довідки щодо посадових окладів/тарифних ставок, тарифна ставка позивача у 2023 році становила 41,23 грн., а посадовий оклад з 18.10.2024 року по 02.03.2026 року складав 5 420,00 грн.
З урахуванням мінімального розміру матеріальної допомоги на оздоровлення, передбаченого колективним договором, позивач просить стягнути: за 2023 рік - 3 573,20 грн., за 2024 рік - 2 710,00 грн., за 2026 рік - 2 710,00 грн., усього 8 993,20 грн.
Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, за своєю правовою природою є трудовими. Їх зміст полягає у наявності неврегульованого спору щодо виплати працівникові при звільненні сум, передбачених колективним договором та системою оплати праці, а також щодо відповідальності роботодавця за несвоєчасне проведення повного розрахунку при звільненні.
Щодо стягнення одноразової матеріальної допомоги у зв`язку з виходом на пенсію за віком
Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, а право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Стаття 2 Закону України «Про оплату праці» визначає структуру заробітної плати, до якої входять основна заробітна плата, додаткова заробітна плата, а також інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До останніх належать, зокрема, грошові та матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені такими актами норми.
Відповідно до частини першої статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
Частиною першою статті 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» встановлено, що умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали.
З матеріалів справи вбачається, що право позивача на отримання одноразової матеріальної допомоги у зв`язку з виходом на пенсію не є припущенням: воно прямо випливає з Колективного договору, підтверджене стажем позивача у залізничній галузі, протоколом відповідної комісії та самим наказом про звільнення, у якому роботодавець зазначив про необхідність виплати такої допомоги.
Посилання відповідача на окремі рішення правління АТ «Укрзалізниця» як на підставу для фактичного невиконання умов колективного договору суд відхиляє. Локальний акт роботодавця не може звужувати обсяг трудових гарантій працівника, визначених колективним договором, якщо зміни до такого договору не внесені у передбаченому законом порядку та за участю сторін колективного договору.
Суд також враховує правові висновки Верховного Суду щодо спорів працівників АТ «Укрзалізниця» про виплати, передбачені колективними договорами. У постанові від 05.02.2025 у справі № 211/7338/23 Верховний Суд залишив у силі рішення суду першої інстанції, яким було визнано незаконним та скасовано пункт 1.1.4 протокольного рішення засідання правління АТ «Українська залізниця» від 14.03.2022 року № Ц-54/31 Ком.т у частині призупинення додаткових виплат, передбачених Галузевою угодою та колективними договорами, зокрема матеріальної допомоги. Верховний Суд погодився з висновком про те, що такі зміни не могли бути внесені роботодавцем в односторонньому порядку без погодження з профспілковим органом та з порушенням законодавства про колективні договори.
Крім того, стаття 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у чинній редакції передбачає, що роботодавець може лише ініціювати зупинення дії окремих положень колективного договору, а дія таких положень може бути зупинена тільки за взаємною згодою сторін колективного договору у порядку, визначеному цим колективним договором.
Отже, суд доходить висновку, що вимога позивача про стягнення одноразової матеріальної допомоги у зв`язку з виходом на пенсію за віком у розмірі 85 991,60 грн. є обґрунтованою, підтвердженою матеріалами справи та підлягає задоволенню.
Щодо стягнення одноразової щорічної матеріальної допомоги на оздоровлення за 2023, 2024 та 2026 роки
Колективним договором передбачено щорічну виплату матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі не менше 50% тарифної ставки або посадового окладу, як правило, до відпустки.
Суд виходить з того, що формулювання «як правило» не встановлює безумовної заборони на виплату матеріальної допомоги в інший час та не позбавляє працівника права на таку виплату, якщо вона передбачена колективним договором, а роботодавець протягом відповідного року фактично не забезпечив її виплату.
Доводи відповідача про відсутність заяв позивача за 2024 та 2026 роки суд оцінює критично. Саме відповідач як роботодавець є особою, яка організовує кадровий та бухгалтерський облік, приймає та реєструє заяви працівників, формує накази та здійснює розрахунок належних сум. Загальне посилання на відсутність у внутрішній інформації виробничого підрозділу відповідних заяв без надання належних первинних доказів не спростовує тверджень позивача про те, що вона зверталася за належними їй виплатами, та не доводить відсутності у неї права на виплату, передбачену колективним договором.
Суд також враховує, що у 2026 році позивач була звільнена з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, а тому всі належні їй суми, у тому числі виплати, передбачені колективним договором, мали бути визначені та виплачені роботодавцем під час остаточного розрахунку при звільненні. Невикористання щорічної відпустки у зв`язку зі звільненням саме по собі не може бути підставою для позбавлення працівника передбаченої колективним договором матеріальної допомоги, оскільки обов`язок провести повний розрахунок при звільненні є безумовним.
Розрахунок матеріальної допомоги на оздоровлення, заявлений позивачем, відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано. Суд бере до уваги довідку щодо тарифної ставки/посадового окладу позивача та приходить до висновку про обґрунтованість таких сум:
- за 2023 рік: норма годин робочого часу за 40-годинний робочий тиждень - 2080 годин на рік, тобто 173,33 год./місяць; 173,33 год. х 41,23 грн. = 7 146,40 грн.; 50% від 7 146,40 грн. = 3 573,20 грн.;
- за 2024 рік: 50% від посадового окладу 5 420,00 грн. = 2 710,00 грн.;
- за 2026 рік: 50% від посадового окладу 5 420,00 грн. = 2 710,00 грн.
Усього матеріальна допомога на оздоровлення, що підлягає стягненню на користь позивача, складає 8 993,20 грн. (3 573,20 грн. + 2 710,00 грн. + 2 710,00 грн.).
Таким чином, суд вбачає правові підстави для задоволення позовних вимог у цій частині.
Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні
Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.
Згідно зі статтею 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника.
Статтею 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» передбачено, що роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Водночас звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати.
Отже, саме на відповідача покладається обов`язок довести наявність прямого причинного зв`язку між невиплатою позивачу належних сум при звільненні та веденням бойових дій або іншими обставинами непереборної сили. Загальні посилання на воєнний стан, фінансові труднощі товариства, збитки або необхідність фінансування критичної інфраструктури самі по собі не доводять неможливість проведення розрахунку саме з позивачем у день її звільнення.
Відповідачем не надано належних і допустимих доказів того, що невиплата позивачу конкретних сум у день звільнення сталася внаслідок ведення бойових дій або дії непереборної сили, а не внаслідок застосування внутрішніх управлінських рішень щодо відтермінування чи призупинення виплат.
Порядок обчислення середньої заробітної плати визначений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100. Відповідно до пункту 8 цього Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, які мають бути оплачені за середнім заробітком.
Суд погоджується з доводами відповідача щодо методики розрахунку середнього заробітку позивача саме виходячи із середньогодинної заробітної плати, оскільки позивач працювала на посаді з установленою годинною тарифною ставкою за графіком роботи для працівників при шестиденному 40-годинному робочому тижні з одним вихідним і тривалістю робочого часу 7 годин щодня з понеділка по п`ятницю та 5 годин у суботу.
Середньогодинна заробітна плата позивача розраховується наступним чином:
- заробітна плата за два останні місяці роботи: 8 624,87 грн. + 8 573,45 грн. = 17 198,32 грн.;
- кількість фактично відпрацьованих годин за два місяці: 336 годин;
- середньогодинна заробітна плата: 17 198,32 грн. : 336 годин = 51,19 грн.
Період затримки розрахунку при звільненні, заявлений позивачем, становить з 03.03.2026 року по 08.07.2026 року включно, тобто по день ухвалення рішення судом, і не перевищує шестимісячного обмеження, встановленого статтею 117 КЗпП України.
З урахуванням графіку роботи позивача на 2026 рік за період з 03.03.2026 року по 08.07.2026 року включно підлягає оплаті 734 робочі години, з яких 92 робочі дні з понеділка по п`ятницю по 7 годин складають 644 години, та 18 субот по 5 годин складають 90 годин.
Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає: 51,19 грн. х 734 години = 37 573,46 грн.
Суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену, зокрема, у постанові від 26.06.2019 року у справі № 761/9584/15-ц, згідно з якою відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, має компенсаційний характер, а суд за певних умов може зменшити його розмір, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності.
Разом з тим, у даній справі розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не є очевидно неспівмірним із розміром основних невиплачених сум, право позивача на отримання яких судом підтверджено. Навпаки, сума затриманих виплат суттєво перевищує розмір відшкодування за статтею 117 КЗпП України. 
Тому підстав для додаткового зменшення визначеного судом розміру середнього заробітку суд не вбачає.
Таким чином, вимога позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає задоволенню у сумі 37 573,46 грн., визначеній судом за правильною методикою розрахунку.
VII. Висновки суду
Ухвалюючи рішення у справі, суд щодо його умотивованості відзначає, що доводи сторін та їх представників оцінені судом на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин. Інші доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, судової практики та процесуального закону, а тому такі доводи, враховуючи, зокрема, практику Європейського суду з прав людини щодо обсягу мотивування судових рішень, не вимагають детальної відповіді або спростування.
Суд констатує, що право ОСОБА_1 на своєчасне одержання належних їй при звільненні виплат було порушене Акціонерним товариством «Українська залізниця». Саме дії та бездіяльність роботодавця призвели до того, що за захистом своїх порушених майнових інтересів позивач була змушена звернутися до суду.
Таким чином, суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази та надавши їм оцінку у сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню.
VIII. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.
Згідно з частиною шостою статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Позивач звільнена від сплати судового збору, а позовні вимоги задоволені судом. Загальна сума, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 132 558,26 грн. (85 991,60 грн. + 8 993,20 грн. + 37 573,46 грн.).
Ставка судового збору за подання позову майнового характеру згідно із Законом України «Про судовий збір» становить 1% від ціни позову. Отже, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 325,58 грн.
На підставі наведеного та керуючись статтями 4, 12, 13, 76-81, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, статтями 43, 64 Конституції України, статтями 38, 116, 117, 233 КЗпП України, статтями 1, 2, 21 Закону України «Про оплату праці», статтями 5, 9 Закону України «Про колективні договори і угоди», статтями 10, 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», суд -
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», в особі регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа: Одеська дорожня організація профспілки залізничників і транспортних будівельників України, про стягнення одноразової матеріальної допомоги у зв`язку з виходом на пенсію за віком, одноразової щорічної матеріальної допомоги на оздоровлення та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, - задовольнити.
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5, ЄДРПОУ: 40075815) на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , основну та додаткову одноразову матеріальну допомогу у зв`язку з виходом на пенсію за віком у розмірі десяти середньомісячних заробітків у сумі 85 991,60 грн. (вісімдесят п`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто одна гривня 60 копійок).
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5, ЄДРПОУ: 40075815) на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , одноразову (щорічну) матеріальну допомогу на оздоровлення за 2023 рік у сумі 3 573,20 грн. (три тисячі п`ятсот сімдесят три гривні 20 копійок).
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5, ЄДРПОУ: 40075815) на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ,одноразову (щорічну) матеріальну допомогу на оздоровлення за 2024 рік у сумі 2 710,00 грн. (дві тисячі сімсот десять гривень 00 копійок).
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5, ЄДРПОУ: 40075815) на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , одноразову (щорічну) матеріальну допомогу на оздоровлення за 2026 рік у сумі 2 710,00 грн. (дві тисячі сімсот десять гривень 00 копійок).
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5, ЄДРПОУ: 40075815) на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.03.2026 року по 08.07.2026 року включно у сумі 37 573,46 грн. (тридцять сім тисяч п`ятсот сімдесят три гривні 46 копійок).
Загальна сума, що підлягає стягненню з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 , становить 132 558,26 грн. (сто тридцять дві тисячі п`ятсот п`ятдесят вісім гривень 26 копійок).
Суми, визначені до стягнення, зазначені без утримання податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню та перерахуванню роботодавцем при виконанні рішення відповідно до вимог законодавства України.
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5, ЄДРПОУ: 40075815) на користь держави судовий збір у розмірі 1 325,58 грн. (одна тисяча триста двадцять п`ять гривень 58 копійок).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення виготовлено та проголошено 08 липня 2026 року.

Суддя: С. І. Гринчак