ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА _01054, _м.Київ, _вул.Б.Хмельницького,44-В, _тел. _(044) _334-68-95, _E-mail: _inbox@ki.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.07.2026 | Справа № 910/14448/25

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К. І., при секретарі судового засідання Батій О.В., розглянувши у порядку загального позовного провадження господарську справу
за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 
до 1) Компанії «Праймстар Енерджі ФЗЕ» 
2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Правочин» 
про визнання недійсним договору

за участю представників:
від позивача: Кібець Р.О.
від відповідача-1: не з`явився
від відповідача-2: Яценко Є.О.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва з позовом звернувся Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд, позивач) до Компанії «Праймстар Енерджі ФЗЕ» (далі - Компанія, відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Правочин» (далі - ТОВ «ЮК «Правочин», відповідач-2) про визнання недійсним договору від 06.11.2023, укладеного відповідачами щодо розірвання договору відступлення права вимоги (цесії) від 16.11.2017.
У обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що договір відступлення права вимоги (цесії) від 16.11.2017 є повністю виконаним сторонами, зобов`язання за ним припинилися, відтак, розірвання відповідачами цього договору є неправомірним, оскільки не було спрямоване на реальне настання правових наслідків. Також позивач зазначив, що на підставі штучно укладеного правочину про розірвання договору відступлення права вимоги Компанія «Праймстар Енерджі ФЗЕ» намагається висувати майнові вимоги до Фонду, що порушує інтереси позивача та надає йому право на оскарження такого договору.
У позові, посилаючись на ст. 203, 215, 216 ЦК України, Фонд просить визнати недійсним договір від 06.11.2023, укладений відповідачами щодо розірвання договору відступлення права вимоги (цесії) від 16.11.2017. 
Ухвалою Господарського суду м. Києва від 03.12.2025 за вказаним позовом було відкрите провадження, справу вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, сторонам надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.
Відповідач-1 (Компанія «Праймстар Енерджі ФЗЕ») надав відзив на позов, в якому заявлені вимоги не визнав, вказав, що укладена відповідачами угода від 06.11.2023 про розірвання договору відступлення права вимоги (цесії) направлена на реальне настання правових наслідків для її сторін та не порушує інтересів позивача, не змінює обсягу прав, обов`язків та відповідальності Фонду за правом вимоги до нього, що є підставою для відмови у позові. 
Відзив відповідача-1 був поданий з пропуском процесуального строку, визначеного законом, тому Компанія «Праймстар Енерджі ФЗЕ» (яка є іноземною особою) просила поновити їй відповідний пропущений строк, обґрунтувавши це тим, що представник Компанії не мав змоги вчасно ознайомитися з матеріалами справи в системі «Електронний суд». 
Згідно з ч. 1 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Одночасно із поданням заяви про поновлення строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.
Розглянувши наведені відповідачем-1 обґрунтування, суд вважав поважними причини пропуску процесуального строку, а тому прийшов до висновку про поновлення Компанії строку для подання зазначеного відзиву та прийняття його до розгляду.
Відповідач-2 (ТОВ «ЮК «Правочин») також надав відзив на позов, в якому позовні вимоги заперечив, вказав, що розірвання оспорюваного договору не тягне порушення інтересів позивача; Фонд обрав неправильний та неефективний спосіб захисту свого права та не заявив вимоги про застосування двосторонньої реституції.
Указаний відзив також був поданий з пропуском встановленого законом 15-денного строку, у зв`язку з чим відповідач-1 просив поновити йому цей процесуальний строк. Обґрунтовуючи причини пропуску строку, відповідач-2 зазначив, що не отримав позовної заяви, а тому зміг ознайомитися з матеріалами даної справи лише після призначення її до розгляду.
Розглянувши зазначені доводи відповідача-2 щодо причин пропуску строку, суд прийняв їх до уваги як обґрунтовані, а тому ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 12.02.2026, поновив відповідачу-2 строк для подання відзиву та прийняв його до розгляду.
Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 19.03.2026, суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті.
У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав та обґрунтував, просив їх задовольнити.
Представник відповідача-1 у судове засідання, призначене на 30.07.2026, не з`явився, у минулих судових засіданнях проти позову заперечив, просив відмовити у його задоволенні.
Представник відповідача-2 також позов не визнав з підстав, наведених у відзиві, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
Суд, розглянувши заяви учасників справи по суті спору, заслухавши їх пояснення у судовому засіданні та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з урахуванням наступного.
Установлено, що 07.04.2015 Правлінням Національного Банку України прийнято постанову № 217 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Укргазпромбанк» до категорії неплатоспроможних».
На підставі вищезазначеної постанови виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 70 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Укргазпромбанк», згідно з яким вирішено з 08.04.2015 розпочати процедуру виведення ПАТ «Укргазпромбанк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду Ожго Є.В. на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Укргазпромбанк».
Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 12.05.2015 №104/15 Компанію «Праймстар Енерджі ФЗЕ» допущено до участі у конкурсі з вибору кваліфікованих інвесторів в частині виведення ПАТ «Укргазпромбанк» з ринку шляхом створення та продажу інвестору перехідного банку з передачею йому активів і зобов`язань неплатоспроможного банку і подальшою ліквідацією неплатоспроможного банку та шляхом продажу неплатоспроможного банку інвестору, надано доступ до інформаційного приміщення з метою ознайомлення кваліфікованим інвестором із представленою у ньому інформацією.
07.08.2015 між Компанією «Праймстар Енерджі ФЗЕ» (покупець) та уповноваженою особою Фонду Ожго Є.В. на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Укргазпромбанк» був укладений договір купівлі-продажу цінних паперів (акцій банку) № БВ-348/15, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Поліщук О.Ю. та зареєстрований у реєстрі за № 931; 932. 
Згідно з п.п. 1.1-1.2 договору № БВ-348/15 від 07.08.2015 уповноважена особа від імені учасників зобов`язується передати у власність покупцю, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити у порядку та на умовах, визначених цим договором наступні цінні папери: акції ПАТ «Укргазпромбанк» номінальною вартістю 60 грн, прості іменні, форма бездокументарна, кількість цінний паперів 2 070 000 шт., загальна номінальна вартість 124 200 000 грн, ціна одного цінного папера 7,2464 грн, вид ринку здійснення угоди: вторинний, частка від статутного капіталу - 100%. Ціна продажу цінних паперів становить 15 000 000 грн без податку на додану вартість, що відповідає ціні продажу цінних паперів, визначеній за результатами відкритого конкурсу, проведеного відповідно до нормативно - правових актів Фонду, результати якого викладені в рішенні виконавчої дирекції Фонду від 30.07.2025, що оформлене протоколом № 180/15.
14.09.2015 виконавча дирекція Фонду прийняла рішення № 168 "Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства "Укргазпромбанк" та делегування повноважень ліквідатора банку", а 26.12.2019 до реєстру внесено запис про припинення юридичної особи - банку.
16.11.2017 між Компанією «Праймстар Енерджі ФЗЕ» (цедент) та ТОВ «ЮК «Правочин» (цесіонарій) був укладений договір відступлення прав вимоги (цесії), за умовами якого цедент відступає цесіонарієві, а цесіонарій приймає права вимоги, що належать/будуть належати цедентові у зв`язку із укладенням та визнанням недійсним договору купівлі-продажу цінних паперів (акцій банку) № БВ-348/15 від 07.08.2015, а саме: заявляти вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу та застосування наслідків його недійсності; вимагати від Фонду повернення на рахунок цесіонарія сплачених цедентом на користь Фонду 43 098 700,00 грн, з яких 30 000 000,00 грн - гарантійний внесок, 13 000 000,00 грн - розмір першого траншу за цінні папери за договором купівлі-продажу, 98 700,00 грн - відшкодування витрат Фонду за договором купівлі-продажу; вимагати витребування від Фонду будь-яких документів та інформації стосовно договору купівлі-продажу.
У 2021 році ТОВ «ЮК «Правочин» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом (справа № 910/13250/21), в якому просило визнати недійсним договір купівлі-продажу цінних паперів (акцій банку) № БВ-348/15 від 07.08.2015; застосувати наслідки недійсності правочину та стягнути з Фонду все отримане на виконання вищезазначеного договору, а саме - 13 098 700,00 грн, з яких: 13 000 000,00 грн - розмір першого траншу, сплаченого за акції ПАТ "Укргазпромбанк" та 98 700,00 грн - відшкодування витрат Фонду; стягнути з Фонду гарантійний платіж, сплачений Компанією у розмірі 30 000 000,00 грн. У цій справі ТОВ «ЮК «Правочин» обґрунтовувало свої вимоги тим, що договір укладено під впливом помилки.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.12.2021 у справі № 910/13250/21 позов ТОВ «ЮК «Правочин» задоволено; визнано недійсним договір купівлі-продажу цінних паперів (акцій банку) № БВ-348/15 від 07.08.2015, укладений між Компанією «Праймстар Енерджі ФЗЕ» (Primestar Energy FZE) та уповноваженою особою Фонду Ожго Є.В; стягнуто з Фонду на користь ТОВ «ЮК «Правочин» 43 098 700,00 грн, сплачених Компанією «Праймстар Енерджі ФЗЕ», з яких: 13 000 000,00 грн - розмір першого траншу, сплаченого за акції ПАТ «Укргазпромбанк», 98 700,00 грн - відшкодування витрат Фонду пов`язаних з виведення банку з ринку, 30 000 000,00 грн - гарантійного платежу, сплаченого Компанією «Праймстар Енерджі ФЗЕ» за участь у конкурсі з виведення ПАТ «Укргазпромбанк» з ринку та витрати по сплаті судового збору в розмірі 650 750,50 грн
Постановою Північного апеляційного господарського суду 15.11.2022, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 14.06.2023, рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2021 у справі № 910/13250/21 скасовано; ухвалено нове рішення, яким у позові ТОВ «ЮК «Правочин» відмовлено повністю.
Постанова апеляційної та касаційної інстанції мотивована тим, що позивач не навів, які саме обставини (пов`язані зі зміною економічних показників доходів і витрат банку, у тому числі витрат на формування резервів під кредитну заборгованість юридичних та фізичних осіб), що виникли після закінчення перевірки (закінчення доступу до інформаційного приміщення), Компанія не могла передбачити за результатами такої перевірки; позивачем не доведено, що обставини, щодо яких він стверджує про наявність помилки, мали непередбачуваний характер та не могли бути відомі Компанії при укладенні спірного договору, з огляду на що, відсутні підстави для визнання недійсним оспорюваного договору; оскільки решта заявлених позивачем вимог (про застосування правових наслідків недійсності правочину) є похідними від вимоги про визнання недійсним правочину, зазначені вимоги також не підлягають задоволенню.
06.11.2023 Компанія «Праймстар Енерджі ФЗЕ» та ТОВ «ЮК «Правочин» уклали угоду про розірвання договору відступлення права вимоги (цесії) від 16.11.2017 (далі - оспорюваний договір), за яким сторони дійшли згоди розірвати договір відступлення прав вимоги; цесіонарій повертає цеденту, а цедент приймає права вимоги, що належать/будуть належати цеденту та цесіонарію у зв`язку із укладенням та визнанням недійсним договору купівлі-продажу цінних паперів.
У квітні 2025 року Компанія «Праймстар Енерджі ФЗЕ» звернулася до Господарського суду міста Києва (справа № 910/3848/25) з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, у якому просила: визнати недійсним договір купівлі-продажу цінних паперів (акцій банку) № БВ-348/15 від 07.08.2015; застосувати наслідки недійсності правочину шляхом стягнення з Фонду на користь Компанії грошових коштів у розмірі 231 000 179,49 грн, а саме: 148 063 52,50 грн збитків у подвійному розмірі, 3 % річних у сумі 12 482 057,20 грн, 70 454 600,79 грн інфляційних втрат, а також скасувати у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запис № 10671110050002602 про державну реєстрацію припинення ПАТ «Укргазпромбанк» як юридичної особи та повернути Фонду цінні папери, набуті Компанією на підставі названого вище договору. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оспорюваний правочин був укладений під впливом обману з боку відповідача (стаття 230 ЦК України).
Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.06.2025 у справі № 910/3848/25, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.08.2025 та постановою Верховного Суду від 02.03.2026, позов Компанії «Праймстар Енерджі ФЗЕ» задоволено частково, стягнуто з Фонду на користь Компанії збитки у сумі 86 197 400 грн; в іншій частині позову щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу цінних паперів (акцій банку) від 07.08.2015, скасування запису в ЄДР про державну реєстрацію припинення банку як юридичної особи, повернення Фонду акцій, стягнення упущеної вигоди в розмірі 61 866 121,50 грн, стягнення 3% річних в розмірі 12 482 057,20 грн та інфляційних втрат в розмірі 70 454 600,79 грн - відмовлено.
У даному випадку Фонд звернувся до суду з позовом, оскільки вважає, що договір відступлення права вимоги (цесії) від 16.11.2017 є повністю виконаним сторонами, зобов`язання за ним припинилися, відтак, Компанія «Праймстар Енерджі ФЗЕ» штучно уклала договір від 06.11.2023 про розірвання договору відступлення права вимоги (цесії) від 16.11.2017 та намагається висувати майнові вимоги до Фонду, що підтверджується справою 910/3848/25, чим порушує його права та законні інтереси.
Відповідно до частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину (господарської угоди).
Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до частин 1, 3 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1- 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
У розумінні наведених положень законодавства оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа. За відсутності визначення поняття "заінтересована особа" такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.
Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.
Згідно з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 16.02.2024 у справі № 917/1173/22, реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.
Судом вже встановлено, що ТОВ «ЮК «Правочин» набуло виключно частину прав, пов`язаних із договором купівлі-продажу цінних паперів (акцій банку) № БВ-348/15 від 07.08.2015 на підставі договору відступлення права вимоги (цесії) від 16.11.2017, укладеного з Компанією «Праймстар Енерджі ФЗЕ. 
За загальним правилом, передбаченим ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Зобов`язанням, відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
Тобто здійснюючи відступлення права вимоги, кредитор передає свої права не за договором у цілому (оскільки договір може охоплювати багато зобов`язань), а у розрізі конкретного(их) зобов`язання(нь). 
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 04.06.2020 у справі № 910/1755/19, у зв`язку зі заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора; обсяг і зміст прав, що передаються, визначається первісним кредитором та новим кредитором за їх згодою. При цьому первісний кредитор не зобов`язаний передавати повний обсяг своїх прав новому кредитору. За умови подільності зобов`язання, може мати місце часткова заміна кредитора. 
У спірних відносинах за договором відступлення прав вимоги його сторони (Компанія «Праймстар Енерджі ФЗЕ» та ТОВ «ЮК «Правочин») обумовили обсяг прав, що відступаються, а саме - згідно з п. 2 цього договору цесіонарій (ТОВ «ЮК «Правочин») набуває наступні права вимоги: заявляти вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу та застосування наслідків його недійсності; вимагати від Фонду повернення на рахунок цесіонарія сплачених цедентом на користь Фонду 43 098 700 грн, з яких 30 000 000 грн - гарантійний внесок, 13 000 000 грн - розмір першого траншу за цінні папери за договором купівлі продажу, 98 700 грн - відшкодування витрат Фонду за договором купівлі продажу; та вимагати витребування від Фонду будь-яких документів та інформації стосовно договору купівлі-продажу.
Отже, внаслідок укладення договору відступлення прав вимоги, ТОВ «ЮК «Правочин» набуло чітко визначений обсяг прав вимоги, пов`язаних із оспорюванням договору купівлі-продажу цінних паперів № бв-348/15 від 07.08.2015 та поверненням сплачених коштів, які воно реалізувало, звернувшись до суду із позовом у справі № 910/132850/21. У той же час Компанія «Праймстар Енерджі ФЗЕ» зберегла за собою решту прав та повноважень за цим договором.
У свою чергу, уклавши оспорювану в цій справі угоду від 06.11.2023 щодо розірвання договору про відступлення прав вимоги (цесії) від 16.11.2017, Компанія «Праймстар Енерджі ФЗЕ» повернула собі в повному обсязі права вимоги за договором купівлі-продажу цінних паперів (акцій банку) № БВ-348/15 від 07.08.2015, які було захищено в судовому порядку при розгляді господарськими судами справи № 910/3848/25, що свідчить про реальне настання правових наслідків у розумінні ч. 5 ст. 203 ЦК України.
Так, у справі № 910/3848/25 суди встановили факт укладення договору купівлі-продажу сторонами під впливом обману з боку Фонду. Водночас, відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про визнання цього договору недійсним, суди виходили виключно з того, що 26.12.2019 банк як юридична особа був ліквідований, реєстрацію випуску акцій скасовано, а тому проведення двосторонньої реституції (повернення акцій Фонду) є об`єктивно неможливим.
Також у справі № 910/3848/25 суди встановили, що оскільки 06.11.2023 договір відступлення прав вимоги (цесії) від 16.11.2017 сторони розірвали, то права Компанії «Праймстар Енерджі ФЗЕ» за цим договором повернуто у попередній стан. 
Верховний Суд у вказаній справі відхилив твердження Фонду щодо неможливості розірвання повністю виконаного договору та вказав, що Фонд не є стороною договору відступлення права вимоги, цей правочин про розірвання у судовому порядку не визнаний недійсним, а презумпція його правомірності не спростована. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його змін (частина третя статті 653 ЦК України). Реалізація сторонами свободи договору щодо розірвання цесії та повернення прав вимоги первісному кредитору не порушує прав Фонду та не свідчить про відсутність у Компанії права на цей позов (у матеріальному аспекті).
Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, які встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Враховуючи викладене, при розгляді справи № 910/3848/25 судами вже були встановлені обставини щодо повернення до Компанії «Праймстар Енерджі ФЗЕ» права вимоги за договором купівлі-продажу в повному обсязі внаслідок розірвання договору про відступлення права вимоги укладенням ТОВ «ЮК «Правочин» та Компанією «Праймстар Енерджі ФЗЕ» договору про розірвання договору відступлення права вимоги (цесії). При цьому протягом розгляду справи № 910/3848/25 Фонд не ставив під сумнів угоду про розірвання договору відступлення права вимоги (цесії) та судами встановлено відсутність порушеного права Фонду внаслідок укладення угоди про розірвання договору відступлення права вимоги (цесії).
У постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 27.01.2020 у справі № 761/26815/17 викладений висновок про те, що недійсність правочину, договору, акта органу юридичної особи чи документу як приватно правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акта органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Отже при розгляді позову про визнання недійсним оспорюваного правочину суд перш за все має встановити чи було порушене цивільне право або інтерес особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право (інтерес) порушене та в чому полягає порушення, а не лише наявність підстав, якими закон пов`язує визнання правочину недійсним. 
При цьому відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові (постанови Верховного Суду від 04.12.2019 в справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 в справі № 910/6091/19).
У даному випадку судом встановлено, що договір про розірвання договору про відступлення права вимоги від 06.11.2023 регулює виключно відносини між його сторонами (Компанією «Праймстар Енерджі ФЗЕ» та ТОВ «ЮК «Правочин») і не створює нових зобов`язань для Фонду, не змінює його обсягу відповідальності та не впливає на правове становище позивача.
Твердження Фонду про те, що внаслідок укладення договору про розірвання договору про відступлення права вимоги (цесії) від 16.11.2017 Компанія «Праймстар Енерджі ФЗЕ» зможе заявити до нього майнові вимоги, чим порушить права позивача, суд відхиляє, оскільки оспорюваний договір від 06.11.2023 повернув Компанії «Праймстар Енерджі ФЗЕ» раніше передані їй права і не змінив обсяг відповідальності Фонду, який також був визначений судовим рішенням у справі № 910/3848/25.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність порушеного права чи законного інтересу Фонду, що є самостійною підставою для відмови у позові.
Крім того суд зазначає, що згідно з правовим висновком, викладеним у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.05.2023 у справі № 905/77/21, позовна вимога про визнання виконаного/частково виконаного правочину недійсним може бути ефективним способом захисту цивільних прав лише в разі, якщо вона поєднується з позовною вимогою про застосування наслідків недійсності правочину, зокрема, про стягнення коштів на користь позивача, витребування майна з володіння відповідача.
Двостороння реституція є обов`язковим наслідком визнаного судом недійсним правочину та не може бути проігнорована сторонами. Тобто при недійсності правочину повернення отриманого сторонами за своєю правовою природою становить юридичний обов`язок, що виникає із закону та юридичного факту недійсності правочину. При цьому, якщо у позові не заявлено вимоги про застосування двосторонньої реституції, суд має розглянути питання щодо ефективності способу захисту в цілому, і якщо проведення двосторонньої реституції не відновить права позивача, а погіршить його становище, або взагалі є неможливим, то це є підставою для відмови у задоволення позову про визнання договору недійсним, адже невідворотнім наслідком такого задоволення є двостороння реституція (аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 23.09.2021 у справі № 904/1907/15, у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 15.03.2024 у справі № 904/192/22).
Разом з тим у цьому позові Фонд не заявив вимог про застосування наслідків недійсності правочину, тому визнання договору недійсним без застосування реституції ніяких прав Фонду не відновить, що також свідчить про неефективність обраного позивачем способу захисту.
Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82), від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 (пункт 24), застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема, не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду. 
Визнання правочину недійсним не з метою домогтися відновлення власного порушеного права (та/або інтересу) у спосіб реституції, що застосовується між сторонами такого правочину, а з метою створити підстави для подальшого звернення з іншим позовом або преюдиційну обставину чи доказ для іншого судового провадження суперечать завданням господарського (цивільного) судочинства, наведеним у частині 1 статті 2 ГПК України (частині 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України).
Отже на підставі наведеного суд відмовляє у задоволенні позову Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання договору недійсним.
Відповідно до частини 1 статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
У викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
У даному випадку, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому суд зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод хоч і зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
У даному випадку з огляду на приписи чинного законодавства та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у цій справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Згідно зі ст. 129 ГПК України витрати позивача зі сплати судового збору у разі відмови у позові покладаються на позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст. 73-79, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до Компанії «Праймстар Енерджі ФЗЕ», Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Правочин» про визнання недійсним договору.
Скорочене рішення оголошено в судовому засіданні 30 липня 2026 року.
Повне рішення складене 11 серпня 2026 року.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного рішення.

Суддя Головіна К.І.