Справа № 156/580/26
Провадження № 2/156/484/26
Рядок статзвіту № 40

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я 
і м е н е м У к р а ї н и 
22 липня 2026 року сел. Іваничі
Іваничівський районний суд Волинської області у складі:
головуючого судді Комзюк Н.Н.,
за участю секретаря судового засідання Кирилюк Л.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

У травні 2026 року ТОВ «Юніт Капітал» звернулось до Іваничівського районного суду Волинської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором №411158172 від 03.05.2024, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 . Відповідач умови вказаного договору не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у загальному розмірі 19892,91 грн, яку позивач просить стягнути на свою користь.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позові просив розгляд справи здійснювати за відсутності представника ТОВ «Юніт Капітал», проти винесення заочного рішення не заперечував.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав.
Ухвалою суду від 22.07.2026, суд, зі згоди позивача, розглядає справу за відсутністю відповідача заочно.
Враховуючи, що учасники справи у судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов наступного висновку.
Так, судом встановлено, що 03.05.2024 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії № 411158172.
Договір підписано відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором ZEEN (надісланим СМС-повідомленням 03.05.2024 о 12:34:09 та введеним відповідачем о 12:34:37).
Перед укладенням договору відповідач 03.05.2024 також підписав електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора 5294 паспорт споживчого кредиту продукту «СМАРТ» до договору № 411158172, у якому обумовлено всі істотні умови кредитування.
У договорі сторони погодили, зокрема, тип кредиту - кредитна лінія; загальний кредитний ліміт - 7 100,00 грн; строк кредитування - до 1826 днів (із дисконтним періодом 30 днів та можливістю його продовження чи поновлення); базова процентна ставка - 1,50 % на день (547,50 % річних); дисконтна процентна ставка - 1,42 % на день.
На виконання умов кредитного договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» 03.05.2024 перерахувало на платіжну картку відповідача № 4731-21XX-XXXX-5223 грошові кошти (перший транш) у розмірі 6 150,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №c3e6bbce-bfd7-4a61-8906-c61f7de56348 від 03.05.2024.
Факт приналежності ОСОБА_1 вказаної платіжної картки та перерахування 03.05.2024 на його рахунок кредитних коштів у сумі 6150,00 грн також підтверджено інформацією АТ «КБ «Приватбанк» від 08.06.2026, наданою на виконання ухвали суду від 28.05.2026.
Згідно з наданим ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» розрахунком, за період з 03.05.2024 по 13.08.2024 відповідач здійснив часткову сплату на задоволення вимог у розмірі 3 082,00 грн (07.06.2024), з яких 0,85 грн пішло в рахунок погашення тіла кредиту, а 3 081,15 грн - на погашення нарахованих процентів. За цей період, з урахуванням сплачених сум, заборгованість відповідача склала 9 254,66 грн, яка складається з 6 180,08 грн процентів за користування кредитом та 3 074,58 грн неустойки.
Між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» 28.11.2018 укладено договір факторингу № 28/1118-01. Відповідно до реєстру прав вимоги № 297 від 13.08.2024 до договору факторингу № 28/1118-01, право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 411158172 перейшло до ТОВ «Таліон Плюс».
Також, між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Юніт Капітал» 04.12.2025 укладено договір факторингу № 04/1225-01, відповідно до умов якого право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 411158172 перейшло до ТОВ «Юніт Капітал».
Відповідно до розрахунку ТОВ «Таліон Плюс» заборгованість ОСОБА_1 , станом на 04.12.2025, становить 22 967,49 грн, складається з 6 149,15 грн заборгованості за тілом кредиту, 13 743,76 грн відсотків та 3 074,58 штрафних санкцій.
При цьому, позивач не заявляє до стягнення заборгованість по штрафних санкціях у розмірі 3 074,58 грн. 
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). 
Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). 
Положеннями ст. 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 516 ЦК України).
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Позивачем надано належні і допустимі докази на підтвердження укладення 03.05.2024 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 договору кредитної лінії №411158172 та отримання позичальником кредитних коштів у сумі 6 150,00 грн.
Також, позовна заява містить належні і допустимі докази на підтвердження того, що до ТОВ «Таліон Плюс», а в подальшому до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за вказаним договором.
У ст. 526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань (ст. 525 ЦК України).
Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Оцінюючи вимоги позивача про стягнення залишку тіла кредиту в розмірі 6 149,15 грн (із урахуванням часткового погашення відповідачем на суму 0,85 грн), суд зазначає, що вони є повністю обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, зокрема платіжним дорученням та банківською випискою АТ «КБ «Приватбанк», та підлягають задоволенню у повному обсязі.
Крім тіла кредиту позивач просив стягнути заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитними коштами в розмірі 13 743,76 грн.
З наданих позивачем розрахунків заборгованості слідує, що у період з 03.05.2024 по 11.07.2024 первісним кредитором нарахування процентів здійснювалось за пільговою дисконтною ставкою 1,42% на день (із подальшим донарахуванням до базової ставки 1,50% на день), а у період з 12.07.2024 по 03.11.2024 нарахування здійснювалось за базовою процентною ставкою 1,50% на день (92,24 грн на день).
Проте, умови договору в частині нарахування процентів за відсотковими ставками, що перевищують 1,00% на день, не можуть бути застосовані, оскільки такі є нікчемними.
Так, відповідно до ст. 4 Закону України «Про споживче кредитування» законодавець визначив загальні засади регулювання споживчого кредитування.
Згідно з ч.5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1,00 %. Зміни до вказаної статті набули чинності з 24 грудня 2023 року відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг».
Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Натомість відповідачу, всупереч вищенаведених норм права, у період з 03.05.2024 нараховувалися проценти за користування кредитом за ставками 1,50% та 1,42% в день, тобто понад 1,00% в день.
Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Частиною 2 ст. 627 ЦК України також передбачено, що у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. 
Укладений 03.05.2024 кредитний договір за своєю суттю є договором споживчого кредитування, тому первісний кредитор не мав права визначати процентну ставку в розмірах, що перевищують 1,00% на день.
Передбачений п.17 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» перехідний період у 240 днів із дозволеною ставкою: 120 днів 2,5%, 120 днів 1,5%, поширюється лише на договори, укладені до набрання Законом чинності, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання Законом чинності. Про це зазначено у ч. 2 розділу II Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». 
Кредитний договір укладено 03.05.2024, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому умова договору щодо встановлення денної процентної ставки вище 1,00% (1,50% та 1,42%) є нікчемною в силу положень ч. 5 ст. 8 та ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». У даному випадку відсотки за кожен день користування кредитом не можуть перевищувати 1,00%.
У постанові Об`єднаної палати КГС ВС від 02.10.2020 № 911/19/19 Верховний Суд зазначив, що суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань. 
У зв`язку з цим заявлену до стягнення заборгованість за процентами за користування кредитними коштами суд перераховує за граничною ставкою 1,00% на день.
Розрахунок відсотків здійснюється за період з 03.05.2024 по 03.11.2024 (185 днів). 
З 03.05.2024 по 06.06.2024 (35 днів) розмір відсотків на суму тіла кредиту склав 2 152,50 грн (6 150,00 грн х 1 х 35 днів = 2 152,50 грн).
Відповідач 07.06.2024 сплатив 3 082,00 грн, з яких 3 081,15 грн зараховано в рахунок процентів, а 0,85 грн - в рахунок тіла кредиту. Залишок тіла кредиту склав 6 149,15 грн.
З 07.06.2024 по 03.11.2024 (150 днів) розмір відсотків на залишок тіла кредиту склав 9 223,73 грн (6 149,15 грн х 1% х 150 днів = 9 223,73 грн).
Всього перерахована сума нарахованих за ставкою 1,00% процентів становить 11 376,23 грн (2 152,50 + 9 223,73 = 11 376,23).
З урахуванням сплачених відповідачем процентів (3 081,15 грн), залишок підлягаючих до стягнення процентів за користування кредитом складає 8 295,08 грн (11 376,23 - 3 081,15 = 8 295,08).
Зважаючи на те, що позивач не заявляв вимоги про стягнення штрафних санкцій у розмірі 3 074,58 грн, дана обставина судом додатково не досліджується.
Таким чином, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 14 444,23 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6 149,15 грн та заборгованості за відсотками у розмірі 8 295,08 грн.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, розмір понесених позивачем судових витрат пов?язаних з розглядом справи, керуючись ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог (14 444,23 грн (розмір задоволених вимог) х 100 % / 19892,91 грн (розмір заявлених позовних вимог) = 72,61% задоволених вимог; 2662,40 грн х 72,61%/100 = 1 933,17 грн розмір судового збору, що підлягає стягненню пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн, слід зазначити наступне.
На підтвердження надання правничої допомоги та понесених витрат позивачем додано до позову: копію договору про надання правничої допомоги № 20/01/26-02 від 20.01.2026, укладеного з АБ «Тимошенко та партнери», копію додаткової угоди, копію акта прийому-передачі наданих послуг, довіреність та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.
Вищенаведені документи оцінюються судом, як належні та достатні у розумінні положень ст.ст.77-80 ЦПК України, оскільки підтверджують факт наданої правничої допомогу.
За наслідками розгляду цієї справи позовні вимоги судом задоволено на 72,61%, отже судові витрати на професійну правничу допомогу підлягають пропорційному розподілу, що становить 5 082,70 грн (7000,00 х 72,61%/100 =5 082,70).
Частиною 4 ст. 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно частини 6 вказаної статті обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Від відповідача не надходило жодних заяв та клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Разом з тим, при визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
Вказаний правовий висновок викладено у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).
У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 зроблено висновок про те, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.
Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17 квітня 2024 року у справі № 756/6927/20, від 04 квітня 2024 року у справі № 701/804/21, від 10 квітня 2024 року у справі №530/259/21, від 10 квітня 2024 року у справі № 367/6289/21, у яких також вирішувалось питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони.
Дана справа відноситься до категорії малозначних, обсяг документів доданих до позовної заяви є незначним, а судова практика у справах цієї категорії є сталою і не потребувала значного часу для аналізу законодавства.
Зважаючи на обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціну позову, значення справи для сторін, часткове задоволення позовних вимог, а також враховуючи принцип співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності адвокатських послуг, суд вважає за необхідне визначити суму відшкодування витрат ТОВ «Юніт Капітал» на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн.
Саме такий розмір витрат на професійну правничу допомогу, на переконання суду є справедливим та обґрунтованим, співмірним зі складністю цієї справи та наданим адвокатом обсягом послуг, а також не суперечитиме принципу розумності судових витрат.
Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76-82, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 354 ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 530, 610, 611, 625, 626, 628, 1054 ЦК України, суд, -

у х в а л и в:

 
Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором № 411158172 від 03.05.2024 у розмірі 14 444 (чотирнадцять тисяч чотириста сорок чотири) гривні 23 копійки.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 933 (одна тисяча дев`ятсот тридцять три) гривні 17 копійок та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень 00 копійок.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. 
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом установлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Реквізити сторін:
позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал», місцезнаходження: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 34, оф. 333, код ЄДРПОУ 43541163;
відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 .

Суддя: Н.Н. Комзюк