СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2026 року м. Харків Справа № 917/277/25 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Мартюхіна Н.О., суддя Тарасова І.В.

за участю секретаря судового засідання Довгань А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Кременчуцьке кар`єроуправління "Кварц" (вх. № 659 П/2)
на рішення Господарського суду Полтавської області від 03.03.2026, ухвалене у приміщенні Господарського суду Полтавської області суддею Киричук О.А., (повне рішення складено 13.03.2026) у справі № 917/277/25
за позовом керівника Полтавської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону, м. Полтава, в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях, м. Полтава,
до Акціонерного товариства "Кременчуцьке кар`єроуправління "Кварц", м. Кременчук, Полтавська область,
за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Міністерства оборони України, м. Київ,
про стягнення 11 727 416, 34 грн,

ВСТАНОВИВ:

Керівник Полтавської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях звернувся до Господарського суду Полтавської області з позовом до Акціонерного товариства "Кременчуцьке кар`єроуправління "Кварц" про стягнення 11 727 416, 34 грн заборгованості за договором оренди № 01/Ц-2009 від 01.06.2009, з яких заборгованість з орендної плати становить 9 029 150, 03 грн та пеня в сумі 2 698 266,31 грн.
Підставами поданого у справі позову визначено невиконання відповідачем свого обов`язку щодо своєчасного перерахування орендної плати за договором №01/Ц-2009 від 26.03.2009, внаслідок чого утворилася заборгованість: основний борг у розмірі 9 029 150, 03 грн за період з листопада 2022 року по жовтень 2024 року, а також пеня, яка за період з листопада 2022 року по жовтень 2024 становить 2 698 266,31 грн.
Рішенням Господарського суду Полтавської області від 03.03.2026 у справі №917/277/25 позов задоволено повністю. Стягнуто з Акціонерного товариства "Кременчуцьке кар`єроуправління "Кварц" на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях 9 029 150,03 грн заборгованості та 2 698 266,31 грн пені. Стягнуто з Акціонерного товариства "Кременчуцьке кар`єроуправління "Кварц" на користь спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону 140 729,01 грн витрат по сплаті судового збору.
Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд дійшов висновку, що подані докази свідчать, що відповідач взяті на себе зобов`язання виконував неналежним чином, допустивши наявність боргу по орендній платі в сумі 9 029 150, 03 гривень за період з листопада 2022 року по жовтень 2024 року. При цьому, суд погодився із прокурором, що, враховуючи те, що положення частини четвертої статті 17 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” передбачають внесення орендної плати орендарем незалежно від наслідків його господарської діяльності, приписи частини першої та другої статті 215 ЦК України, пункт 3.4 договору оренди у редакції договору про внесення змін від 27.10.2015 № 7 до розділу 3 "Орендна плата" є нікчемним. Щодо посилання відповідача на наявність підстав для закриття провадження у справі (оскільки у позові по даній справі висунуто повторну вимогу щодо стягнення боргу з приводу якого існує судове рішення по справі № 917/1522/22, яке набрало законної сили), суд погодився, що дане твердження повністю суперечить обставинам справи, оскільки у постанові від 27.02.2024 № 917/1522/22 Східний апеляційний господарський суд виснував та встановив, що посилання Регіонального відділення на нікчемність пункту 3.4 договору оренди є зміною підстав та предмету позову. Враховуючи те, що у справі, що розглядається, предметом спору є застосування наслідків нікчемного правочину (статті 203, 215, 228 Цивільного кодексу України), що не тотожне предмету та підставам спору у справі № 917/1522/22 (це - частина перша статті 612, 762 Цивільного кодексу України, стаття 188 Господарського кодексу України), підстави для закриття провадження у справі відсутні. Також суд першої інстанції з огляду на положення ст.ст. 549, 551 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", п.3.5 укладеного між сторонами договору дійшов висновку щодо обґрунтованості поданого розрахунку пені, як наслідок задоволення позовних вимог в частині стягнення 2 698 266,31 грн пені у повному обсязі. З приводу поданої відповідачем у справі заяви про сплив позовної давності місцевий господарський суд зазначив, що у межах даної справи розглядаються вимоги про стягнення орендної плати у розмірі 9 029 150, 03 гривень за період з листопада 2022 року по жовтень 2024 року, а також пені, що нарахована за несплату вказаної орендної плати. На думку суду, посилання відповідача на сплив позовної давності у спірних правовідносинах є безпідставними та не заслуговують на увагу, оскільки останні виникли і продовжували тривати з листопада 2022 року по жовтень 2024 року, при цьому позов до суду поданий у лютому 2025 року, тобто в межах строку позовної давності, визначеного Цивільним кодексом України.
Акціонерне товариство "Кременчуцьке кар`єроуправління "Кварц" не погодилося з рішенням Господарського суду Полтавської області від 03.03.2026 та 02.04.2026 через підсистему "Електронний суд" звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 03.03.2026 у справі № 917/277/25 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
Одночасно апелянт просить стягнути на користь Акціонерного товариства "Кременчуцьке кар`єроуправління "Кварц" витрати зі сплати судового збору в розмірі 211093 (двісті одинадцять тисяч дев`яносто три) гривень 50 копійок та витрати на правничу допомогу з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях (код ЄДРПОУ 42769539) за рахунок бюджетних асигнувань на утримання цього органу.
В обґрунтування заявлених апеляційних вимог вказує про таке:
- судом першої інстанції зроблено формальний висновок про доведеність прокурором бездіяльності Регіонального відділення Фонду державного майна України, як підстави для звернення органу прокуратури до суду, без витребування від останнього доказів відповідного реагування на виявлений факт бездіяльності. Відсутність коштів для сплати судового збору не свідчить про відмову РВ ФДМУ по Полтавській та Сумській областях від виконання покладених на нього повноважень щодо захисту інтересів держави в судовому порядку. В матеріалах справи відсутні докази того, що позивачем (РВ ФДМУ по Полтавській та Сумській областях) подавався позов до відповідача разом з клопотанням про відстрочення сплати судового збору і було отримано відмову у прийнятті справи до розгляду з цієї підстави. Відтак неможливість сплати судового збору та недостатнє фінансування органу державної влади не свідчить про наявність виключного випадку, за якого прокурор може представляти інтереси держави;
- Фонд державного майна України та його територіальні підрозділи не віднесені до переліку юридичних осіб у правовідносинах, пов`язаних з діяльністю яких має право представлення інтересів спеціалізована прокуратура у сфері оборони. Отже, керівник Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону є неналежний суб`єкт звернення з позовом у справі;
- на час звернення прокурора до суду з цим позовом у суб`єкта звернення з позовом та позивача наявна інформація про наслідки розгляду справ №917/1522/22 та №917/1381/24, що є самостійною безумовною підставою застосування положень статті 175 Господарського процесуального кодексу України до цього позову;
- судом не було враховано, що Акціонерне товариство "Кременчуцьке кар`єроуправління "Кварц" заявляло про сплив позовної давності за заявленим позовом в рамках судового провадження у справі №917/277/25, оскільки підстави, що покладені в обґрунтування позовних вимог, є вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину. У 2016 році протягом січня – травня місяців відбувся факт виконання чинної редакції пункту 3.4 укладеного між сторонами договору оренди. Відтак строк позовної давності з підстав позову, викладеному у позовній заяві, скінчився у травні 2019 року. Судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні не застосовано вимоги статті 261 ГПК України, а обґрунтовано лише строк заявленої вимоги про стягнення заборгованості без врахування періодів стягнення у справах №917/1522/22 та №917/1381/24;
- в противагу твердженню позивача та керівника спеціалізованої прокуратури про нікчемність положень чинної редакції пункту 3.4 договору оренди №01/Ц-2009 від 26.03.2009, колегією господарського суду при винесенні ухвали про затвердження мирової угоди у справі №917/2002/15 перевірено положення запропонованої редакції пункту 3.4 договору вимогам чинного законодавства. Відповідне також підтверджується висновками судів у справах №917/1548/20, №917/1522/22, №917/1381/24.
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.04.2026 для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Білоусова Я.О., суддя Мартюхіна Н.О. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 20.04.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Кременчуцьке кар`єроуправління "Кварц" (вх. № 659 П/2) на рішення Господарського суду Полтавської області від 03.03.2026 у справі № 917/277/25; призначено справу до розгляду; витребувано у Господарського суду Полтавської області матеріали справи №917/277/25.
30.04.2026 матеріали справи надійшли до Східного апеляційного господарського суду.
01.05.2026 через підсистему "Електронний суд" Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Кременчуцьке кар`єроуправління "Кварц" без задоволення, а рішення Господарського суду Полтавської області від 03.03.2026 у справі № 917/277/25 - без змін. 
В обґрунтування своєї позиції у справі вказує про таке:
- посилання апелянта на відсутність підстав для звернення прокурора з позовом в інтересах держави не заслуговують на увагу, оскільки судова практика, якими останній обґрунтовує свої доводи не є релевантною до спірних правовідносин, а рішення суду першої інстанції в цій частині є належним чином мотивованим та обґрунтованим;
- посилання відповідача на наявність підстав для закриття провадження у справі є безпідставним, оскільки як вбачається зі змісту відповідних судових рішень у справах №917/2002/15 та № 917/1548/20 предметом розгляду в останніх були інші аспекти правовідносин між сторонами, зокрема, щодо внесення змін до договору оренди. Наявність чи відсутність заборгованості з орендної плати у зв`язку із застосуванням пункту 3.4 договору оренди у редакції внесених змін від 27.10.2015 у вказаних справах не досліджувалася, отже преюдиціального значення останні не мають;
- у наданих позивачем до матеріалів справи експертних висновках міститься лише загальне твердження про наявність обставин, незалежних від господарської діяльності відповідача, зумовлені військової агресією російської федерації та введення воєнного стану з 24 лютого 2022 року, які унеможливлюють використання в повному обсязі виробничих потужностей підприємства, крім тих, що необхідні для забезпечення підтримки родовища і призвели до зменшення видобутку щебневої продукції через зниження попиту на продукцію в Україні. Однак ці висновки не містять відомостей на підтвердження кількості днів (діб) фактичного користування майном у спірних періодах. Лише висновок Кременчуцького відділення Полтавської Торгово-промислової палати від 11.08.2023 № 285/Ю-102 було складено не пізніше, ніж через півроку від попереднього висновку, решта висновків не відповідають вищевказаній умові, визначеній у п.3.4 договору оренди;
- Цивільний кодекс України не ставить визнання правочину нікчемним у залежність від підстав виникнення/укладення такого правочину (власне волевиявлення, мирова угода суду тощо). Наразі матеріали справи не містять жодних доказів того, що є наявними незалежні від діяльності орендаря обставини, які унеможливили використання у повному обсязі орендованого майна та обумовили його роботу в режимі неповного робочого часу;
- посилання відповідача на закінчення у травні 2019 року строку позовної давності згідно частини третьої статті 261 Цивільного кодексу України є необґрунтованим, оскільки документи, на які посилається відповідач не є доказами у розумінні статті 73 Господарського процесуального кодексу України, оскільки останні до заяв по суті справи не додавались, клопотання про їх залучення до матеріалів справи відповідачем не заявлялось; у даному випадку йде мова не про застосування наслідків нікчемного правочину, як то передбачено статтями 216, 228 Цивільного кодексу України (повернення майна/коштів), а про обґрунтування позову у т.ч. вчиненням нікчемного правочину, що призвело до невиконання Акціонерним товариством "Кременчуцьке кар`єроуправління "Кварц" свого зобов`язання зі сплати орендної плати.
17.06.2026 через підсистему "Електронний суд" Міністерством оборони України подано пояснення у справі (вх.№ 6721), в яких просить апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Кременчуцьке кар`єроуправління "Кварц" на рішення Господарського суду Полтавської області від 03.03.2026 у справі № 917/277/25 залишити без задоволення; рішення Господарського суду Полтавської області від 03.03.2026 у справі № 917/277/25 залишити без змін.
Міністерство оборони України, діючи як центральний орган виконавчої влади та військового управління, уповноважений державою здійснювати контроль за використанням державного майна оборонного сектору, заявляє свою повну підтримку позовних вимог держави в особі уповноважених органів, зокрема, з посиланням на таке:
- факт бездіяльності та об`єктивної неможливості Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях самостійно звернутися до суду є повністю доведеним матеріалами справи. Спір у даній справі не обмежується майновими інтересами одного відомства. Майно, передане в оренду за договором № 01/Ц-2009 від 26.03.2009, є цілісним майновим комплексом державного оборонного підприємства, що належить до сфери управління Міністерства оборони України. Кошти від оренди цього майна згідно із законом безпосередньо перераховуються до державного бюджету, забезпечуючи наповнення оборонного бюджету держави;
- пункт 3.4 договору оренди є нікчемним ab initio (з моменту укладення), оскільки він прямо суперечить імперативним нормам чинного законодавства. Повноваження суду під час розгляду питання про затвердження мирової угоди обмежуються перевіркою її відповідності закону та дотримання прав і законних інтересів учасників справи. При цьому ухвала суду про затвердження мирової угоди не може усувати наслідки порушення імперативних норм матеріального права, надавати юридичної сили нікчемним умовам або легітимізувати правочин у частині, що суперечить вимогам закону; 
- судовими рішеннями у попередніх справах № 917/1522/22 та № 917/1381/24 не було встановлено преюдиційні факти, які нібито підтверджують правомірність застосування пункту 3.4 договору оренди, оскільки зазначені справи не є подібними, оскільки істотно відрізняються як за предметом спору, так і за часовими межами спірних правовідносин; правові підстави позовів є абсолютно різними; Східний апеляційний господарський суд у своїй постанові від 27.02.2024 у справі № 917/1522/22 прямо зазначив, що доводи про нікчемність пункту 3.4 договору не заявлялися Регіональним відділенням у суді першої інстанції, а їх висунення в апеляції є недопустимою зміною предмета та підстави позову; 
- оскільки вимоги держави у цій справі охоплюють період з листопада 2022 року по жовтень 2024 року, а позов прокурором подано у лютому 2025 року, трирічний строк позовної давності дотримано суворо за кожним щомісячним платежем; 
- запереченнями відповідача проти стягнення боргу, посилаючись на виникнення обставин непереборної сили (форс-мажору), є помилковим, оскільки: згідно зі статтею 617 Цивільного кодексу України та практикою Верховного Суду, форс-мажорні обставини звільняють сторону лише від відповідальності за порушення зобов`язання; односторонні управлінські рішення орендаря про встановлення неповного робочого дня, простій чи загальне зниження ринкового попиту на його продукцію не є обставинами непереборної сили; надані відповідачем експертні висновки ТПП містять лише загальні декларативні фрази про воєнний стан і не містять жодних відомостей про конкретну кількість днів фактичного невикористання майна, були складені з грубим порушенням встановленого в оспорюваному пункті 3.4 шестимісячного строку періодичності.
В судовому засіданні 17.06.2026 оголошено перерву до 02.07.2026.
23.06.2026 через підсистему "Електронний суд" Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях надано Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, яке передано в оренду Акціонерному товариству "Кременчуцьке кар`єроуправління "Кварц" згідно договору від 26.03.2009 №01/Ц-2009.
Після оголошеної перерви в судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги поданої апеляційної скарги, просив суд задовольнити їх в повному обсязі. Представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення. 
Прокурор, представник третьої особи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені, що підтверджується довідкою Східного апеляційного господарського суду про доставку електронного листа (ухвали суду від 17.06.2026 у справі №917/277/25 в електронному вигляді) до електронного кабінету учасників справи.
Відтак у ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України) було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст.273 ГПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Міністерством оборони України також до суду апеляційної інстанції було подано заяву (вх.№ 6722 від 17.06.2026), в якій, з посиланням на те, що всі письмові докази та детальні обґрунтування третьої особи щодо безпідставності доводів апелянта вже містяться в матеріалах справи, просить засідання у цій справі, зокрема у разі їх відкладення, розглядати за відсутності представника третьої особи – Міністерства оборони України.
Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, заслухавши пояснення представників сторін у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції встановила таке.
Між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Полтавській області, правонаступником якого є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях (далі – Регіональне відділення, позивач, орендодавець) та Закритим акціонерним товариством "Кременчуцьке кар`єроуправління "Кварц", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Кременчуцьке кар`єроуправління "Кварц", а правонаступником останнього - Акціонерне товариство "Кременчуцьке кар`єроуправління "Кварц" (далі – відповідач, орендар) 01.06.2009 укладений договір № 01/Ц-2009 оренди цілісного майнового комплексу Державного підприємства Міністерства оборони України "Кременчуцьке кар`єроуправління "Кварц" (далі – договір оренди), який посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу А.Г. Веселовським та зареєстрований в реєстрі за № 4341.
Пунктом 7.1.1 договору оренди передбачено, що відповідно до умов цього договору вносяться зміни до договору оренди № 01/Ц-2009 від 26.03.2009, та цей договір є новою редакцією договору оренди № 01/Ц-2009 від 26.03.2009, укладеного між Регіональним відділенням та Закритим акціонерним товариством "Кременчуцьке кар`єроуправління "Кварц".
Під час дії договору сторонами неодноразово вносились зміни до вищевказаного договору оренди, про що укладались відповідні договори про внесення змін та додаткові угоди.
Предметом вказаного договору оренди є державне майно цілісного майнового комплексу Державного підприємства Міністерства оборони України Кременчуцьке кар`єроуправління "Кварц", а саме: будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: м.Кременчук, Полтавської області, вул. Київська, 85 (склад та опис будівель та споруд викладено в додатку №1), будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: с. Піщане, Кременчуцького району, Полтавської області, вул. Теплична,2 (склад та опис будівель та споруд викладено в додатку №2) та інше майно (склад та опис якого викладено в додатку №3) (надалі - підприємство), склад і вартість яких визначено відповідно до акта оцінки, протоколу про результати інвентаризації, результатів переоцінки та передавального балансу підприємства, складеного станом на 30.06.2016, вартість якого становить 25 101 000, 00 гривень (двадцять п`ять мільйонів сто одна тисяча грн), у тому числі: основні фонди за залишковою вартістю – 24 967 000,00 грн (двадцять чотири мільйони дев`ятсот шістдесят сім тисяч грн), за яким вираховується орендна плата (пункт 1.1 договору із урахуванням змін, внесених договором про внесення змін № 8 від 12.10.2016).
Відповідно до пункту 1.5 договору майно передано в оренду з метою здійснення господарської діяльності з видобування незмінених та порушених вивітрюванням мігматитів та гранітів Піщанського родовища в якості сировини для виробництва щебеню будівельного та каменю бутового. 
Згідно пункту 2.1 договору орендар вступає у строкове платне користування підприємством у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі підприємства.
За умовами пункту 7.1 договору (з урахуванням змін, які внесено договором про внесення змін №2 до договору від 18.08.2010) договір укладено строком на 26 (двадцять шість) років з дати нотаріального посвідчення та державної реєстрації даного договору.
Факт передачі підприємства у строкове платне користування відповідачу за договором підтверджується актом приймання - передачі в оренду від 30.04.2009, підписаним сторонами без жодних зауважень та скріплений печатками орендодавця та орендаря.
Пунктом 3.2 договору оренди встановлено, що орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.
Орендна плата перераховується повністю до державного бюджету, щомісяця не пізніше 15 числа, наступного за звітним (пункт 3.3 Договору оренди).
Згідно з пунктом 4.3.3 договору оренди орендар зобов`язується своєчасно та у повному обсязі вносити орендні платежі, здійснювати обов`язкові платежі до бюджетів всіх рівнів.
З урахуванням ухвали господарського суду Полтавської області від 08.10.2015 у справі № 917/2002/15, відповідно до договору про внесення змін від 27.10.2015 № 7 розділ 3 "Орендна плата" договору оренди доповнено пунктом 3.4 наступного змісту: "3.4. На основі розміру місячної орендної плати розраховується добова орендна плата. Кількість днів (діб) фактичного користування майном підтверджується розпорядчим документом Орендаря щомісяця до 15 числа місяця, що настає за звітним. Наявність незалежних від діяльності Орендаря обставин, які унеможливили використання у повному обсязі орендованого майна та обумовили його роботу в режимі неповного робочого часу, підтверджується незалежним висновком не рідше ніж раз на півроку".
Як визначено пунктом 6.2 договору оренди, за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.
Відповідно до пункту 3.5 договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексації, за кожний день прострочення, включаючи день оплати.
Прокурор вказує, що Акціонерне товариство "Кременчуцьке кар`єроуправління "Кварц" безпідставно не виконує свого обов`язку щодо своєчасного перерахування орендної плати, внаслідок чого за договором оренди утворився борг у розмірі 9 029 150,03 гривень за період з листопада 2022 року по жовтень 2024 року.
Крім того, Регіональним управлінням, із врахуванням виникнення боргу у певний період, а також здійснених відповідачем сплат, черговість їх зарахування, було здійснено нарахування пені, яка згідно з доданим до позовної заяви розрахунком за період з листопада 2022 року по жовтень 2024 становить 2 698 266,31 гривні.
Вимоги про стягнення вказаної заборгованості по договору оренди № 01/Ц-2009 від 01.06.2009 прокурор просить стягнути у межах даної справи.
03.03.2026 ухвалено оскаржуване судове рішення з підстав, викладених вище.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Кодексу України з процедур банкрутства, Закону України "Про міжнародне приватне право", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (ч.ч. 1, 3 ст. 3 ГПК України).
Згідно з ч. 1 ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає у цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема у цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (див. висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у пунктах 6.21, 6.22 постанови від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11, у пунктах 4.19, 4.20 постанови від 26.02.2019 у справі № 915/478/18).
Тобто, під час розгляду справи у суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про прокуратуру" прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно (постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 826/13768/16, від 05.03.2020 у справі № 9901/511/19, від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, пункти 45, 47; від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20, пункт 8.39, 8.40; від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21, пункт 8.56, 8.57).
Відповідно до пункту 2 Рекомендації Rec(2012)11 Комітету Міністрів Ради Європи державам-учасникам "Про роль публічних обвинувачів поза системою кримінальної юстиції", прийнятій .19.09.2012 на 1151-му засіданні заступників міністрів, якщо національна правова система надає публічним обвинувачам певні обов`язки та повноваження поза системою кримінальної юстиції, їх місія полягає в тому, щоби представляти загальні або публічні інтереси, захищати права людини й основоположні свободи та забезпечувати верховенство права. 
Європейський суд з прав людини також звертав увагу на те, що сторонами цивільного провадження є позивач і відповідач. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (див. mutatis mutandis рішення від 15 січня 2009 року у справі "Менчинська проти Росії" (Menchinskaya v. Russia, заява №42454/02, §35)).
Під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави у суді прокурор, зокрема, має право в порядку, передбаченому процесуальним законом та законом, що регулює виконавче провадження: звертатися до суду з позовом (заявою, поданням); вступати у справу, порушену за позовом (заявою, поданням) іншої особи, на будь-якому етапі судового провадження; ініціювати перегляд судових рішень, у т.ч. у справі, порушеній за позовом (заявою, поданням) іншої особи; брати участь у розгляді справи (частина шоста статті 23 Закону України "Про прокуратуру").
Діяльність прокуратури відповідно до статті 3 ґрунтується Закону України "Про прокуратуру" на засадах:1 ) верховенства права та визнання людини, її життя і здоров`я, честі і гідності, недоторканності і безпеки найвищою соціальною цінністю; 2) законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності; 3) територіальності; 4) презумпції невинуватості; 5) незалежності прокурорів, що передбачає існування гарантій від незаконного політичного, матеріального чи іншого впливу на прокурора щодо прийняття ним рішень при виконанні службових обов`язків; 6) політичної нейтральності прокуратури; 7) недопустимості незаконного втручання прокуратури в діяльність органів законодавчої, виконавчої і судової влади; 8) поваги до незалежності суддів, що передбачає заборону публічного висловлювання сумнівів щодо правосудності судових рішень поза межами процедури їх оскарження у порядку, передбаченому процесуальним законом; 9) прозорості діяльності прокуратури, що забезпечується відкритим і конкурсним зайняттям посади прокурора, вільним доступом до інформації довідкового характеру, наданням на запити інформації, якщо законом не встановлено обмежень щодо її надання; 10) неухильного дотримання вимог професійної етики та поведінки.
Абзацом першим частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" визначений вичерпний перелік підстав для здійснення прокуратурою представництва інтересів держави в суді.
Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абзаци перший і другий частини третьої статті 23 Закону).
Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (абзаци перший - третій частини четвертої статті 23 Закону).
Вказаним приписам кореспондують відповідні приписи ГПК України: прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача (частини четверта, п`ята статті 53 ГПК України).
Системне тлумачення абзацу другого частини другої статті 53 ГПК України й абзацу першого частини третьої статті 23 Закону дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
Конституційний Суд України зазначив, що поняття "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах" означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом, відповідно до статей 6, 7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади (абзац другий частини п`ятої Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99).
Отже, вирішення питання про орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, полягає у встановленні органу, який, використовуючи на підставі норм законодавства надані йому повноваження, зобов`язаний з метою захисту інтересів держави вчиняти юридичні дії, що впливають на права та обов`язки суб`єктів спірних правовідносин, зобов`язуючи їх припинити порушення інтересів держави та усунути наслідки цих порушень (зокрема, звертатись до суду з відповідним позовом).
Отже, наведена вище норми Закону України "Про прокуратуру" передбачає різні форми представництва прокуратурою в суді, серед яких є, зокрема така форма представництва як звернення до суду з позовом. А підставою для представництва інтересів держави - є порушення або загроза порушення її інтересів, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежно здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого належать відповідні повноваження, а також у разі якщо такого органу немає. 
Судовою колегією з`ясовано, що прокурор своє звернення до суду з цим позовом в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях обґрунтовував тим, що:
- Регіональне відділення не здійснило належний захист порушених інтересів держави щодо стягнення заборгованості за договором оренди цілісного майнового комплексу Державного підприємства Міністерства оборони України "Кременчуцьке кар`єроуправління "Кварц" від 01.06.2009 № 01/Ц-2009, укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Полтавській області, правонаступником якого є Регіональне відділення Фонду ЗАТ "Кременчуцьке кар`єроуправління "Кварц", правонаступником якого є ПАТ "Кременчуцьке кар`єроуправління "Кварц", а правонаступником останнього – АТ "Кременчуцьке кар`єроуправління "Кварц", який посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу А.Г. Веселовським та зареєстрований в реєстрі за № 4341;
- повномасштабне вторгнення російської федерації та введення в Україні правового режиму воєнного стану об`єктивно зумовило виникнення складної економічної ситуації, необхідності додаткового фінансування та забезпечення необхідним обладнанням Збройних Сил України та інших військових формувань, що виконують завдання з безпосередньої відсічі ворогу. Протиправне отримання відповідачем бюджетних коштів, тривале їх неповернення, беззаперечно вказує на наявність порушень державних інтересів, що зобов`язує прокурора вчинити дії для їх захисту у судовому порядку, адже указані кошти можна було б додатково витрачати для матеріально-технічного забезпечення, бойової готовності та боєздатності військових частин Міністерства оборони України, які виконують бойові завдання, та, як наслідок, для забезпечення національної безпеки України;
- цілісний майновий комплекс Державного підприємства Міністерства оборони України "Кременчуцьке кар`єроуправління "Кварц" належить державі в особі Міністерства оборони України в повному господарському віданні Державного підприємства Міністерства оборони України - Кременчуцьке кар`єроуправління "Кварц" на праві загальнодержавної власності. Згідно з вимогами ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та постанови Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786 частина коштів від оренди державного майна повинна відраховуватись до Міністерства оборони України та, у подальшому, згідно з статтями 1, 8 Закону України "Про господарську діяльність в Збройних Силах України", кошти підлягають направленню до Державного бюджету України та використанню для потреб національної оборони згідно з кошторисом Міністерства оборони України;
- відповідно до інформації, наданої Регіональним відділенням, у відповідача наявна заборгованість по орендній платі за договором в розмірі 9 029 150, 03 гривень та пеня в сумі 2 698 266, 31 гривень;
- Полтавською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Центрального регіону вже здійснювалося представництво інтересів держави про стягнення заборгованості з Акціонерного товариства "Кременчуцьке кар`єроуправління "Кварц" (справа №917/1381/24);
- з метою встановлення підстав для представництва прокурором інтересів держави 28.05.2024 Полтавською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Центрального регіону в порядку ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" направлено запит від 24.12.2024 за вих. №43-5078вих-24 з метою встановлення заходів, які вживаються Регіональним відділенням, задля стягнення вказаної заборгованості;
- листом від 16.01.2025 №10-134-00189 Регіональне управління надіслало відповідь на адресу Полтавської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону, в якій зазначено, що на адресу Акціонерного товариства "Кременчуцьке кар`єроуправління "Кварц" направлялися претензії від 29.07.2022 №11-121-02484, від 06.06.2022 №11-121-01833 та від 22.08.2022 №11-121 02795 щодо необхідності погашення заборгованості по орендній платі за договором оренди від 26.03.2009 №01/Ц-2009, які залишені підприємством без належного реагування. Разом з цим, Регіональне відділення повідомило, що у зв`язку із неналежним фінансуванням не має можливості сплатити судовий збір за подання вказаної позовної заяви;
- на виконання вимог ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" Полтавською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Центрального регіону направлено на адресу Регіонального відділення лист з повідомленням про подання позовної заяви у даній справі.
Судова колегія погоджується, що відсутність виконання обов`язку зі сплати орендної плати за договором оренди державного майна порушує правовий порядок, дотримання якого становить безумовний інтерес держави, як його гаранта. Водночас бездіяльність Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях (орендодавця за договором), яке знало про порушення прав та інтересів держави і мало вжити співмірних та своєчасних заходів реагування для реального їх поновлення, але самостійно їх не вжило до цього часу, свідчить про існування правових підстав для звернення органу прокуратури до суду за їх захистом. 
Разом з тим, статтею 24 Закону України "Про прокуратуру" визначені особливості здійснення окремих форм представництва прокурором інтересів громадянина або держави в суді. Так, згідно із частиною першою цієї статті, право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору, його першому заступнику та заступникам, керівникам обласних та окружних прокуратур, їх першим заступникам та заступникам, прокурорам Спеціалізованої антикорупційної прокуратури.
Відповідно до частини другої статті 7 Закону України "Про прокуратуру" у разі потреби рішенням Генерального прокурора можуть утворюватися спеціалізовані прокуратури на правах структурного підрозділу Офісу Генерального прокурора, на правах обласних прокуратур, на правах підрозділу обласної прокуратури, на правах окружних прокуратур, на правах підрозділу окружної прокуратури. Перелік, утворення, реорганізація та ліквідація спеціалізованих прокуратур, визначення їх статусу, компетенції, структури і штатного розпису здійснюються Генеральним прокурором.
Офісом Генерального прокурора видано наказ від 17.05.2023 за № 75 "Про окремі питання забезпечення функціонування спеціалізованих прокуратур у сфері оборони (на правах окружних)", яким затверджений Перелік спеціалізованих прокуратур у сфері оборони (на правах окружних), однією з яких, зокрема є Полтавська спеціалізована прокуратура у сфері оборони Центрального регіону, та наказ від 17 травня 2023 року № 130 "Про особливості організації діяльності спеціалізованих прокуратур у сфері оборони", пунктом 3 якого передбачено спеціалізованим прокуратурам у сфері оборони (на правах обласних) забезпечувати виконання повноважень, визначених Законом України "Про прокуратуру", іншими законодавчими актами, наказами Генерального прокурора, з урахуванням положень цього наказу, зокрема Спеціалізованій прокуратурі у сфері оборони Центрального регіону - Житомирської, Київської, Полтавської, Сумської, Черкаської, Чернігівської областей та м. Києва.
Згідно з преамбулою Наказу № 130 останній прийнятий з метою забезпечення належної організації роботи спеціалізованих прокуратур у сфері оборони щодо виконання визначених функцій, розмежування їхніх повноважень із самостійними структурними підрозділами Офісу Генерального прокурора, обласними та окружними прокуратурами, керуючись статтею 9 Закону України "Про прокуратуру".
Отже, дія зазначеного підзаконного акта не суперечить засадам діяльності прокуратури, передбачених статтею 3 та нормам статей 23, 24 Закону України "Про прокуратуру", а визначає повноваження спеціалізованих прокуратур у сфері оборони на виконання визначених функцій та розмежування їхніх повноважень із самостійними структурними підрозділами Офісу Генерального прокурора, обласними та окружними прокуратурами відповідно до положень норм статей 7, 9 Закону України "Про прокуратуру".
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду в постанові від 15.01.2026 у справі №921/190/25.
Пунктом 6.1 Наказу № 130 передбачено забезпечувати організацію та здійснення представництва інтересів держави в суді: спеціалізованій прокуратурі у сфері оборони Офісу Генерального прокурора щодо правовідносин, пов`язаних із діяльністю Міністерства оборони України, Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Управління державної охорони України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державного космічного агентства України, підприємств, установ, організацій, що їм підпорядковані; Національного університету оборони України імені Івана Черняховського; ІНФОРМАЦІЯ_1 ; Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України; Державної служби експортного контролю України; акціонерного товариства "Українська оборонна промисловість" та товариств, щодо яких ним здійснюється управління корпоративними правами держави; Державного підприємства обслуговування повітряного руху України; Державного агентства резерву України (з питань державного мобілізаційного резерву); державних замовників у сфері оборони та виконавців, співвиконавців (субпідрядників) державного контракту (договору) з оборонних закупівель; інших центральних та місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ й організацій, що здійснюють накопичення та зберігання матеріальних цінностей державного мобілізаційного резерву; Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України "Лють", військово-цивільних адміністрацій, військових адміністрацій з питань забезпечення оборони, здійснення заходів правового режиму воєнного стану.
Відповідно до пункту 6.2 Наказу № 130 передбачено забезпечувати організацію та здійснення представництва інтересів держави в суді спеціалізованим прокуратурам у сфері оборони (на правах обласних та окружних) щодо правовідносин, пов`язаних із діяльністю суб`єктів, визначених у пункті 6.1. Наказу, крім центральних апаратів (адміністрацій, управлінь) цих органів, їх підрозділів, повноваження яких поширюються на всю територію України (за винятком видів, окремих родів військ Збройних Сил України).
У зазначеному аспекті колегія суддів також акцентує увагу на приписах частини другої статті 19 Конституції України, за змістом якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Аналіз цієї норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється відповідно до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудоване на основі принципу "заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом". Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів (висновок Верховного Суду, викладений у постановах: від 07 березня 2023 року у справі № 910/13573/21; від 08 серпня 2024 року у справі № 921/467/23; від 19 листопада 2024 року у справі № 918/35/24; від 26 червня 2025 року у справі № 910/16936/23).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2021 у справі № 9901/396/19 зазначено: "Враховуючи концепцію належного врядування, зміст якої, зокрема, розкритий у практиці ЄСПЛ, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах".
Також Конституційний Суд України, визнаючи за органом публічної влади право на певні дискреційних повноваження у прийнятті рішень, втім застерігає, що "цей механізм повинен забезпечувати, з одного боку, захист особи від свавільного втручання органів державної влади у її права і свободи, а з іншого - наявність можливості у особи передбачати дії цих органів" (абзац третій підпункту 2.4. пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 08 червня 2016 року № 3-рп/2016).
Судова колегія звертається також до правової позиції, викладеної у постанові від 19.11.2019 у справі № 918/35/24, за змістом якої законодавче регулювання не є і не може бути всеосяжним за формою та змістом. Відтак, під час здійснення органом своїх повноважень наявність у нього певної міри розсуду є допустимою та належною. Попри це, межі дискреційних повноважень такого органу не можуть бути неоглядними. Міра такого розсуду повинна бути мінімально достатньою, зокрема, з метою уникнення порушення нормативно-правових приписів та запобіганню зловживанню. Тому з позиції гарантування основоположних прав людини, надання дискреційних повноважень органам, обсяг яких не має чітко визначених меж, було б несумісним з принципом верховенства права, як одним з основних принципів демократичного суспільства, гарантованих Конвенцією і Конституцією України.
Судова колегія виходить з того, що при реалізації дискреційного повноваження суб`єкт зобов`язаний поважати основоположні права особи, додержуватися: конституційних принципів; принципів реалізації відповідної владної управлінської функції; принципів здійснення дискреційних повноважень; змісту публічного інтересу; положень власної компетенції; вказівок, викладених в інтерпретаційних актах; фахових правил, закріплених у нормативних актах; адміністративної практики; судової практики; процедурних вимог.
Крім того, у постанові від 05.07.2019 у справі № 802/833/17-а Верховний Суд вказав, що компетенція - це сукупність повноважень, прав та обов`язків державного органу, установи або посадової особи, які вони зобов`язані використовувати для виконання своїх функціональних завдань. Компетенцію державного органу чи посадової особи становлять їхні повноваження, визначені законом. Внаслідок різного тлумачення законодавства компетенція суб`єктів владних повноважень може перетинатися, внаслідок чого виникає компетенційний спір. Завданням суду у компетенційних спорах є розв`язання законодавчої колізії, а також усунення наслідків дублювання повноважень.
У постанові від 16.08.2023 у справі № 440/3862/18 Верховний Суд дійшов висновків, що метою вирішення компетенційного спору є гарантування принципу правової визначеності, унеможливлення дублювання однакових повноважень декількома суб`єктами владних повноважень або ухилення держави в особі створених нею органів від виконання певних функцій. Вирішуючи такий спір, суд втілює в життя конституційну норму, визначену частиною другою статті 19 Конституції України.
Таким чином, реалізація зазначених конституційних положень, передбачених пунктом 3 частини першої, частини другої статті 131-1 Конституції України здійснюється національною прокуратурою в різних напрямках, одним з яких є представництво в суді інтересів держави у сфері оборони, що здійснюється спеціалізованою прокуратурою в оборонній сфері. Між тим забезпечення організації та здійснення представництва інтересів держави в суді спеціалізованою прокуратурою в оборонній сфері, зокрема Центрального регіону в особі Полтавської спеціалізованої прокуратури, обмежується правовідносинами, пов`язаними з діяльністю суб`єктів, визначених положеннями пункту 6.1 Наказу № 130, що узгоджується зі змістом статей 3, 23 Закону України "Про прокуратуру" та відповідає статті 19 Конституції України.
Як вже було зазначено вище саме прокурор, звертаючись до суду з позовною заявою в інтересах держави, зобов`язаний у позовній заяві визначити орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, а також вказати підставу для здійснення представництва його інтересів.
В даному випадку "органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» (позивачем у справі), в особі якого прокурор звертається з позовом до суду, визначено Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях.
Судом апеляційної інстанції з`ясовано, що стороною (орендодавцем) за договором №01/Ц-2009 оренди цілісного майнового комплексу Державного підприємства Міністерства оборони України "Кременчуцьке кар`єроуправління "Кварц" визначено Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській області, правонаступником якого є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях. 
Відповідно до п. 3.3 договору № 01/Ц-2009 оренди цілісного майнового комплексу орендна плата перераховується повністю до державного бюджету України, щомісяця не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним.
За цим договором орендодавець має право вимагати від орендаря повної та своєчасної сплати орендних платежів та своєчасного повернення орендованого майна за умовами договору (п. 4.2.2 договору).
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про Фонд державного майна України" Фонд є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об`єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності. Фонд підзвітний і підконтрольний Президенту України та Верховній Раді України.
Діяльність Фонду державного майна України спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.
Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України "Про Фонд державного майна України" до основних завдань Фонду державного майна України належать реалізація державної політики у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.
Крім того, відповідно до Положення про регіональне відділення Фонду державного майна України, затвердженого наказом Фонду державного майна України 15.05.2012 №678 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.06. 2012 за № 935/21247, Регіональне відділення Фонду державного майна України (далі - регіональне відділення) утворюється в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі і є територіальним органом Фонду державного майна України (далі - Фонд), що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, оцінки, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об`єктів державної власності, що належать до сфери його управління. Регіональні відділення підпорядковуються Фонду. 
У силу положень статті 28 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" міністерства, інші центральні органи виконавчої влади та їх територіальні органи звертаються до суду, якщо це необхідно для здійснення їхніх повноважень у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
Відтак повноваження Регіонального відділення Фонду державного майна України спрямоване на забезпечення дотримання встановленого Конституцією України принципу верховенства права, задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні питання про стягнення заборгованості з орендної плати за передане в оренду державне майно. 
Водночас спеціалізована прокуратура в оборонній сфері, зокрема Центрального регіону в особі Полтавської спеціалізованої прокуратури, як державний орган єдиної системи прокуратури України, згідно зі статтею 1 Закону України "Про прокуратуру", метою діяльності якої є, зокрема захист інтересів держави, обмежується її предметною компетенцією - сферою оборони (переліком державних органів, в інтересах яких може звертатися з позовом до суду), а тому у прокуратури у сфері оборони, як це визначено пунктом 6.1 Наказу № 130, відсутні повноваження для представництва інтересів держави у правовідносинах, учасником яких є Фонд державного майна України та його регіональні органи, та пов`язаних з законодавчо визначеною діяльністю таких органів (стягнення орендної плати за договором оренди державного майна).
Судова колегія також враховую доводи прокурора, що цілісний майновий комплекс Державного підприємства Міністерства оборони України "Кременчуцьке кар`єроуправління "Кварц", який є предметом оренди за договором № 01/Ц-2009, належить державі в особі Міністерства оборони України та надане останньому на праві повного господарського відання, відтак кошти за наслідками стягнення заборгованості за договором оренди частково мають бути спрямовані на оборонні цілі країни в період воєнного стану. 
Водночас слід звернути увагу, що Міністерство оборони України відповідно до ухвали Господарського суду Полтавської області від 12.02.2025 залучено до участі у справі №917/277/25, як це визначено самим прокурором в позовній заяві, в якості третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.
Отже прокурор, обґрунтовуючи правові підстави для звернення з даним позовом до суду компетенцією Міністерства оборони України з приводу нерухомого майна, за наслідком оренди якого виникли спірні правовідносини, визначає його процесуальний статус у даній справі як третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, статус якої є відмінним від позивача у справі. Тобто Міністерство оборони України в даному випадку не визначено "органом, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах", в особі якого прокурор звертається з позовом до суду з застосуванням порядку, визначеного ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами (ст. 73 ГПК України).
Відповідно до пунктів 5, 8 частини другої статті 162 ГПК України позовна заява повинна містити зазначення доказів, що підтверджують обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Тобто, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів) (стаття 164 ГПК України). Вказане відповідає частині першій статті 74 ГПК України, згідно з якою кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Суд апеляційної інстанції вважає, що керівник Полтавської спеціалізованої прокуратури Центрального регіону не надав докази на підтвердження підстави представництва обраного ним органу, уповноваженого державою здійснювати функції захисту інтересів держави у спірних правовідносинах, зокрема повноважень звертатися з даним позовом до суду.
У зазначеному випадку, помилкові висновки суду першої інстанції про можливість звернення відповідною територіальною прокуратурою у сфері оборони (у зазначеному випадку Полтавською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Центрального регіону) з позовом в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях, фактично призвела до виникнення конкуруючої компетенції та потенційно-можливого компетенційного конфлікту у майбутньому між спеціалізованою прокуратурою в оборонній сфері на правах окружної та окружною прокуратурою та /або обласною прокуратурою.
Надаючи оцінку доводам прокурора щодо процесуальній можливості звернення спеціалізованої прокуратури в оборонній сфері у даному спорі, що було вже надано в межах іншої справи з аналогічних правовідносин (№ 917/1381/24) суд вважає безпідставними, оскільки: по-перше, преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи, якій преюдиціальне значення не надається (позиція з постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17); по-друге, повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (пункт 69 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц); порушення прокурором порядку звернення з позовом до суду визначено одним з доводів апеляційної скарги у даній справі.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 226 ГПК України суд залишає позов без розгляду, якщо позовну заяву не підписано або підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, якщо суд дійшов висновку про відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави вже після відкриття провадження у справі, позовну заяву прокурора належить вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати, що є підставою для залишення позовної заяви без розгляду.
У статті 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно із частинами першою та другою статтею 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду господарським судом справи без прийняття рішення суду по суті спору у зв`язку з виявленням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому, наслідком якої є можливість повторного звернення до суду з тотожним позовом.
Приймаючи до уваги наведене та враховуючи наявні у матеріалах справи докази, колегія суддів зазначає, що господарським судом першої інстанції було помилково розглянуто справу по суті та прийнято відповідне рішення, в той час як позов підлягав залишенню без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 226 ГПК України, оскільки позовну заяву підписано особою, повноваження якої на це не підтверджено належними та допустимими доказами.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.
Відповідно до ч. 1 ст. 278 ГПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку із залишенням позову без розгляду або закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 226 та 231 цього Кодексу.
Апеляційний суд, встановивши зазначене порушення як самостійну та достатню процесуальну підставу, дійшов висновку про скасування рішення місцевого господарського суду та залишення позовної заяви без розгляду, що, у свою чергу, виключає необхідність дослідження обставин справи по суті та надання оцінки доводам сторін щодо матеріально-правових вимог. 
За таких обставин, колегія суддів зазначає, що оскільки місцевим господарським судом під час розгляду даної справи та ухваленні оскаржуваного рішення не було дотримано норм процесуального права, рішення Господарського суду Полтавської області від 03.03.2026 у справі №917/277/25 підлягає скасуванню, позов керівника Полтавської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону, м. Полтава, в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях - залишенню без розгляду, у зв`язку із чим апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню.
Керуючись статтями 269, п.4 ч.1 ст. 275, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Кременчуцьке кар`єроуправління "Кварц" задовольнити частково.
Рішення Господарського суду Полтавської області від 03.03.2026 у справі №917/277/25 скасувати.
Ухвалити нове судове рішення, яким позов керівника Полтавської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону, м. Полтава, в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях залишити без розгляду.
Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок та строки касаційного оскарження передбачено ст.286-289 Господарського процесуального кодексу України.
Повна постанова складена 13.07.2026.

Головуючий суддя В.В. Лакіза

Суддя Н.О. Мартюхіна 

Суддя І.В. Тарасова