ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2026 року	м. Львів	Справа № 914/2574/25	

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: Шаповала Д.В. – головуючий, Панової І.Ю., Зварич О.В.
секретар судового засідання Пишна Роксолана
за участю представників:
прокурор – не з`явився
від позивача – не з`явився
від відповідача – Гарасимчук Н.А., Костур Р.В.
від третьої особи – не з`явився
розглянувши апеляційну скаргу Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони (вх. №01-05/1920/26 від 16.06.2026)
на Ухвалу Господарського суду Львівської області від 03.06.2026 (повний текст складено 08.06.2026, суддя Никон О.З.) у справі № 914/2574/25
за позовом: Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Львівській області, м. Львів,
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Ековей Вейст Менеджент», м. Львів,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Військова частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ,
про: стягнення 8 084 305,21 грн
ВСТАНОВИВ:
1. ІСТОРІЯ СПРАВИ
1.1. Короткий зміст позовних вимог та ухвали суду першої інстанції 
На розгляд Господарського суду Львівської області 22.08.2025 був поданий позов Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Львівській області до ТОВ «Ековей Вейст Менеджмент» про стягнення 8 084 305, 21 грн шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Відповідач у період з 21.02.2024 по 08.01.2025 у порушення вимог Закону України «Про охорону земель» та Земельного кодексу України облаштував незаконну сортувальну станцію твердих побутових відходів на земельній ділянці Львівської територіальної громади у АДРЕСА_2 без кадастрового номера, що призвело до забруднення та зміни природних властивостей цієї, а також суміжної земельної ділянки з кадастровим номером 4622785700:03:001:0263, яка на праві постійного користування належить Військовій частині НОМЕР_1 Міністерства оборони України. Зазначеними незаконними діями Відповідача навколишньому природному середовищу завдано шкоду в сумі 8 084 305,21 грн, що підтверджується здійсненими Державною екологічною інспекцією у Львівській області розрахунками.
Прокурор зазначив, що невідшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу забрудненням землі, зачіпає майнові та економічні інтереси держави, негативно впливає на фінансування державою природоохоронних заходів, однак Державна екологічна інспекція як орган, уповноважений державою здійснювати повноваження у спірних правовідносинах, не вжила заходів щодо стягнення з Відповідача в судовому порядку зазначеної шкоди, що, відповідно до статті 23 Закону України «Про прокуратуру», є підставою для вжиття прокурором заходів представницького характеру та пред`явлення цього позову.
Ухвалою від 10.12.2025 Господарський суд Львівської області за клопотанням Прокурора залучив до участі у справі Військову частину НОМЕР_1 третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні Позивача.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 03.06.2026 позовну заяву Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони у цій справі залишено без розгляду на підставі п.2 ч.1 ст. 226 ГПК України.
Ухвала обґрунтована тим, що спеціалізована прокуратура у сфері оборони уповноважена здійснювати представництво інтересів держави у суді виключно у правовідносинах, пов`язаних з діяльністю суб`єктів оборонної сфери, визначених у п. 6.1. Наказу Офісу Генерального прокурора № 130 від 17.05.2023 «Про особливості організації діяльності спеціалізованих прокуратур у сфері оборони», та не наділена таким повноваженнями у правовідносинах охорони навколишнього природного середовища, пов`язаних з діяльністю Держекоінспекції та її регіональних органів. Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 15.01.2026 у справі №921/190/25.
1.2. Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Львівська спеціалізована прокуратура у сфері оборони подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати Ухвалу та направити справу для продовження розгляду до Господарського суду Львівської області.
1.3. Процесуальні дії Суду у справі та вирішення процесуальних питань
Ухвалою від 22.06.2026 Суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони та призначив її до розгляду в судовому засіданні на 07.07.2026.
У судове засідання з`явились представники Відповідача.
Інші учасники справи не забезпечили участі уповноважених представників в судовому засіданні, хоча про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином, причин неявки Суду не повідомили.
Враховуючи наведене, положення ч.ч. 11-13 ст. 270 ГПК України та те, що участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком учасника справи, а в матеріалах справи наявний достатній обсяг відомостей для перегляду оскаржуваної ухвали в апеляційному порядку, Суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності Прокурора, а також представників Позивача та Третьої особи, належно повідомлених про розгляд справи. 
У судовому засіданні 07.07.2026 проголошено вступну та резолютивну частини постанови.
2. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
2.1. Узагальнені доводи скаржника
Прокурор у апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права, оскільки:
- правовідносини у даному спорі виникли у зв`язку з заподіянням екологічної шкоди внаслідок забруднення земельної ділянки Львівської територіальної громади у с. Малехів, а також суміжної земельної ділянки, що надана у постійне користування Військовій частині НОМЕР_1 для розміщення та постійної діяльності Збройних Сил, стосовно яких спеціалізовані прокурори у сфері оборони уповноважені здійснювати свою діяльність. Саме з цих підстав спеціалізована прокуратура здійснювала процесуальне керівництво у кримінальному провадженні, відкритому за фактом виявлених порушень, а також заявила позов у цій справі відповідно до вимог ст. 23, 24 Закону України «Про прокуратуру» та положень наказів Генерального прокурора №130 і №389;
- суд помилково застосував висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 15.01.2026 у справі №921/190/25, яка є нерелевантною до цієї справи, оскільки стосувалась стягнення шкоди, яка ні за місцем виникнення, ні за суб`єктним складом не відноситься до компетенції спеціалізованих прокуратур;
- висновок про обмеження предметної компетенції спеціалізованого прокурора положеннями Наказу №130 і неможливість здійснювати представництво у сфері охорони навколишнього природного середовища суперечить ст.24 Закону України
«Про прокуратуру», норми якого мають вищу силу та не містить обмежень повноважень прокурора.
- суд першої інстанції безпідставно застосував висновок про порушення Прокурором вимог абз. 3 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» щодо неповідомлення Державної екологічної інспекції у Львівській області про намір звернення з позовом, оскільки Держекоінспекція обізнана про факт порушення з вересня 2024 року, а Прокурор додатково повідомив її листами від 24.04.2025 та 22.08.2025, що узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18.
2.2. Позиція Відповідача
ТОВ «Ековей Вейст Менеджмент» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить Ухвалу залишити без змін з підстав її законності та обґрунтованості, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Зазначає:
- Законом України «Про прокуратуру» визначені повноваження прокурора, в тому числі у сфері оборони, на звернення до господарського суду з позовами, однак такі повноваження обмежені предметною компетенцією. Так Наказом Офісу Генерального прокурора №130 обмежено повноваження спеціалізованої прокуратури у сфері оборони на звернення з позовом лише правовідносинами, пов`язаними з діяльністю окремих суб`єктів оборонної сфери, перелік яких є вичерпним. Законодавством не передбачено повноважень прокуратури у сфері оборони звертатись до суду з позовом в інтересах Державної екологічної інспекції;
- правовідносини у цій справі пов`язані з діяльністю приватної компанії, а не визначених Наказом №130 суб`єктів, стосуються забруднення земельних ділянок, що є власністю Малехівської сільської ради та Львівської РДА. Стверджуючи у апеляційній скарзі про порушення прав Військової частини НОМЕР_1 , прокурор не обґрунтував чому позов подано в інтересах держави в особі Держекоінспекції, а не такої Військової частини, яка не зазначалась у позовній заяві навіть в якості третьої особи;
- висновки Верховного Суду у постанові від 15.01.2026 у справі №921/190/25 є релевантними, оскільки стосуються повноважень спеціалізованої прокуратури у сфері оборони на підписання позову в особі Держекоінспекції, що має місце і у цій справі.
2.3. Позиція інших учасників справи
Позивач та Третя особа правом на подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористались, що не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції відповідно до ч.3 ст. 263 ГПК України.
3. ПОЗИЦІЯ СУДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
3.1. Щодо наявності підстав для представництва спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони інтересів держави у спірних правовідносинах
Відповідно до п.3 ч. 1, ч.2 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом.
Згідно з ч. 1, абз. 1, 2 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.
Частиною 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.
Під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом, зокрема, звертатися до суду з позовом (заявою, поданням) (ч. 6 ст.23 Закону України «Про прокуратуру»).
Частиною 1 ст. 24 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору, його першому заступнику та заступникам, керівникам обласних та окружних прокуратур, їх першим заступникам та заступникам, прокурорам Спеціалізованої антикорупційної прокуратури.
Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про прокуратуру» у разі потреби рішенням Генерального прокурора можуть утворюватися спеціалізовані прокуратури на правах структурного підрозділу Офісу Генерального прокурора, на правах обласних прокуратур, на правах підрозділу обласної прокуратури, на правах окружних прокуратур, на правах підрозділу окружної прокуратури. Перелік, утворення, реорганізація та ліквідація спеціалізованих прокуратур, визначення їх статусу, компетенції, структури і штатного розпису здійснюються Генеральним прокурором.
Наказом Офісу Генерального прокурора № 75 від 17.05.2023 «Про окремі питання забезпечення функціонування спеціалізованих прокуратур у сфері оборони (на правах окружних)» затверджено Перелік спеціалізованих прокуратур у сфері оборони, серед яких Спеціалізована прокуратура у сфері оборони Західного регіону (на правах обласної) та  Львівська спеціалізована прокуратура у сфері оборони ( на правах окружної).
Пунктом 3 Наказу Офісу Генерального прокурора №130 від 17.05.2023 «Про особливості організації діяльності спеціалізованих прокуратур у сфері оборони» визначено: спеціалізованим прокуратурам у сфері оборони (на правах обласних) забезпечувати виконання повноважень, визначених Законом України «Про прокуратуру», іншими законодавчими актами, наказами Генерального прокурора, з урахуванням положень цього наказу, зокрема, Спеціалізованій прокуратурі у сфері оборони Західного регіону на території, серед іншого, Львівської області.
Пунктом 6.1 Наказу №130 визначено: забезпечувати організацію та здійснення представництва інтересів держави в суді Спеціалізованій прокуратурі у сфері оборони Офісу Генерального прокурора щодо правовідносин, пов`язаних із діяльністю Міністерства оборони України, Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Управління державної охорони України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державного космічного агентства України, підприємств, установ, організацій, що їм підпорядковані; Національного університету оборони України імені Івана Черняховського; ІНФОРМАЦІЯ_1 ; Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України; Державної служби експортного контролю України; акціонерного товариства «Українська оборонна промисловість» та товариств, щодо яких ним здійснюється управління корпоративними правами держави; Державного підприємства обслуговування повітряного руху України; Державного агентства резерву України (з питань державного мобілізаційного резерву); державних замовників у сфері оборони та виконавців, співвиконавців (субпідрядників) державного контракту (договору) з оборонних закупівель; інших центральних та місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ й організацій, що здійснюють накопичення та зберігання матеріальних цінностей державного мобілізаційного резерву; Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють», військово-цивільних адміністрацій, військових адміністрацій з питань забезпечення оборони, здійснення заходів правового режиму воєнного стану.
Спеціалізованим прокуратурам у сфері оборони (на правах обласних та окружних) щодо правовідносин, пов`язаних із діяльністю суб`єктів, визначених у пункті 6.1 наказу, крім центральних апаратів (адміністрацій, управлінь) цих органів, їх підрозділів, повноваження яких поширюються на всю територію України (за винятком видів, окремих родів військ Збройних Сил України) ( п.6.2. Наказу №130).
Таким чином, забезпечення організації та здійснення представництва інтересів держави в суді спеціалізованою прокуратурою в оборонній сфері, зокрема Львівською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони обмежується правовідносинами, пов`язаними з діяльністю суб`єктів, визначених положеннями пункту 6.1. Наказу № 130, що узгоджується зі змістом ст.ст. 3, 23 Закону України «Про прокуратуру» та відповідає ст.19 Конституції України.
Предметом заявленого Львівською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони позову у цій справі є стягнення з ТОВ «Ековей Вейст Менеджмент» шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства внаслідок незаконного облаштування, за доводами Прокурора, сортувальної станції твердих побутових відходів на земельній ділянці територіальної громади у с. Малехів. З матеріалів справи та змісту позовної заяви не вбачається, що спірні правовідносини виникли з діяльності суб`єктів, визначених пунктом 6.1 Наказу №130, або що заявлений позов спрямований на захист інтересів держави саме у сфері оборони.
Прокурор у апеляційній скарзі покликається на те, що незаконні дії Відповідача призвели до забруднення не лише земельної ділянки територіальної громади, а також суміжної земельної ділянки, що надана у постійне користування Військовій частині НОМЕР_1 для розміщення та постійної діяльності Збройних Сил, стосовно яких спеціалізовані прокурори у сфері оборони уповноважені здійснювати свою діяльність.
Однак ч. 4 ст. 53 ГПК України визначає, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах в позовній заяві.
Отже, наявність підстав для представництва Прокурором інтересів держави у спірних правовідносинах оцінюється Судом крізь призму саме наведених у позовній заяві доводів. 
Як зазначалось вище, обґрунтовуючи наявність підстав для звернення з позовом у цій справі, Прокурор зазначав, що невідшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу забрудненням землі, зачіпає майнові та економічні інтереси держави, негативно впливає на фінансування державою природоохоронних заходів, однак Державна екологічна інспекція як орган, уповноважений державою здійснювати повноваження у спірних правовідносинах, не вжила заходів щодо стягнення з Відповідача в судовому порядку зазначеної шкоди, що, відповідно до статті 23 Закону України «Про прокуратуру», є підставою для вжиття ним заходів представницького характеру. 
Жодних доводів щодо необхідності захисту інтересів держави у правовідносинах, пов`язаних з діяльністю наведених вище суб`єктів оборонної сфери, в тому Військової частини НОМЕР_1 , серед підстав звернення Прокурора до суду у позовній заяві не наведено. Ані зазначена військова частина, ані інші визначені п.6.1 Наказу №130 суб`єкти не зазначені Прокурором в позовній заяві в якості учасників даної справи. 
Саме по собі подальше залучення ухвалою суду за окремим клопотанням Прокурора до участі у справі Військової частини НОМЕР_1 третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні Позивача, як і здійснення спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони процесуального керівництва у кримінальному провадженні, відкритому за фактом виявлених порушень природоохоронного законодавства, не свідчить про те, що заявлений у цій справі позов подано на захист інтересів такої військової частини або що спірні правовідносини пов`язані з діяльністю суб`єктів, визначених у пункті 6.1 Наказу №130.
Позов у цій справі подано Прокурором в інтересах держави лише в особі Державної екологічної інспекції у Львівській області.
Однак, відповідно до Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №275 від 19.04.2017Держекоінспекція є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра економіки, довкілля та сільського господарства і який реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.
Частина 1 ст. 12 Закону України «Про прокуратуру» передбачає, що у системі прокуратури України діють окружні прокуратури, перелік та територіальна юрисдикція яких визначається наказом Генерального прокурора. 
Пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про прокуратуру» врегульовано, що до повноважень керівника окружної прокуратури належить, зокрема представництво окружною прокуратурою у зносинах з органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, особами, підприємствами, установами та організаціями, а також організація діяльності окружної прокуратури.
Верховний Суд у Постанові від 15.01.2026 у справі №921/190/25 виснував, що спеціалізована прокуратура в оборонній сфері, як державний орган єдиної системи прокуратури України, згідно зі ст.1 Закону України «Про прокуратуру», метою діяльності якої є, зокрема захист інтересів держави, обмежується її предметною компетенцією - сферою оборони, а тому у прокуратури у сфері оборони відсутні повноваження для представництва інтересів держави у правовідносинах охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, пов`язаних з діяльністю Державної екологічної інспекції України та її регіональних органів.
Покликання апелянта на нерелевантність зазначених висновків до правовідносин у цій справі Суд відхиляє як безпідставне, оскільки у справі №921/190/25, як і у цій справі, спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони заявлено позов в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції про стягнення шкоди, завданої навколишньому природному середовищу. Саме в такому контексті Верховний Суд вирішував питання застосування статей 23, 24 Закону України «Про прокуратуру» у взаємозв`язку з Наказом №130 щодо повноважень спеціалізованої прокуратури у сфері оборони на звернення з відповідними позовами.
За наведених обставин, Суд погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для звернення Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Львівській області з позовом у цій справі.
3.2. Щодо доводу апелянта про недотримання прокурором вимог абз. 3 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»
Оскільки Суд погодився з висновком суду першої інстанції про відсутність у Прокурора підстав для представництва інтересів держави в особі Державної екологічної інспекції у Львівській області за критерієм предметної компетенції, визначеної Наказом Офісу Генерального прокурора №130, що є самостійною та достатньою підставою для залишення позову без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 226 ГПК України, доводи апеляційної скарги щодо додержання Прокурором порядку повідомлення, передбаченого абз. 3 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», не впливають на правильність висновку суду першої інстанції по суті питання, а тому не потребують окремого дослідження.
3.3. Щодо доводів скаржника про відсутність у ст.24 Закону України «Про прокуратуру», норми якого мають вищу силу ніж Наказ №130, обмежень повноважень прокурора
Частиною 2 ст. 7 Закону України «Про прокуратуру» передбачені повноваження Генерального прокурора на утворення спеціалізованих прокуратур з визначенням їх статусу та компетенції.
Компетенція – це сукупність повноважень, прав та обов`язків державного органу, установи або посадової особи, які вони зобов`язані використовувати для виконання своїх функціональних завдань. Компетенцію державного органу чи посадової особи становлять їхні повноваження, визначені законом. Внаслідок різного тлумачення законодавства компетенція суб`єктів владних повноважень може перетинатися, внаслідок чого виникає компетенційний спір (див. Постанову Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №802/833/17-а).
Згідно з преамбулою Наказу № 130, метою його прийняття є власне розмежування повноважень спеціалізованих прокуратур у сфері оборони із самостійними структурними підрозділами Офісу Генерального прокурора, обласними та окружними прокуратурами, керуючись ст.9 Закону України «Про прокуратуру».
Отже, дія зазначеного підзаконного акта не суперечить засадам діяльності прокуратури, передбачених ст. 3 та нормам ст.ст. 23, 24 Закону України «Про прокуратуру», а визначає повноваження спеціалізованих прокуратур у сфері оборони на виконання визначених функцій та розмежування їхніх повноважень із іншими прокуратурами відповідно до положень норм ст.ст.7, 9 Закону України «Про прокуратуру» задля запобігання виникнення конкуруючої компетенції та потенційно-можливого компетенційного конфлікту. Такі висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 15.01.2026 у справі №921/190/25, про релевантність яких до правовідносин у цій справі Суд зазначив вище, а тому наведені доводи апелянта також відхиляються як необґрунтовані.
Суд також звертає увагу, що Наказ №130, компетенційні межі якого ставить фактично під сумнів прокурор, виданий не стороннім щодо системи прокуратури суб`єктом, а безпосередньо Генеральним прокурором, до повноважень якого ч. 2 ст. 7 Закону України «Про прокуратуру» відносить визначення статусу та компетенції спеціалізованих прокуратур, зокрема й спеціалізованих прокуратур у сфері оборони. А отже заперечення Львівською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони, яка є структурним елементом підпорядкованої Генеральному прокурору системи прокуратури, визначених цим Наказом меж власної предметної компетенції є суперечливим.
3.4. Висновки Суду
Згідно з п.2 ч.1 ст. 226 ГПК України суд залишає позов без розгляду, якщо позовну заяву не підписано або підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано.
Якщо суд дійшов висновку про відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави вже після відкриття провадження у справі, позовну заяву прокурора належить вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати, що є підставою для залишення позовної заяви без розгляду (див. Постанову Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18).
Ураховуючи наведене, а також висновок Суду про відсутність у цій справі підстав для звернення Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони з позовом в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Львівській області, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для залишення позову спеціалізованої прокуратури у сфері оборони без розгляду на підставі п.2 ч. 1 ст.226 ГПК України. 
4. ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Жодне з наведених скаржником тверджень не переконало Суд в наявності підстав для скасування оскаржуваної ухвали.
Суд визнає, що суд першої інстанції постановив ухвалу з додержанням норм процесуального права, повним з`ясуванням усіх обставин, що мають значення для розгляду справи, а тому дійшов висновку про залишення оскаржуваної ухвали без змін, а апеляційної скарги - без задоволення. 
З огляду на залишення апеляційної скарги без задоволення, судові витрати відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника. 
Керуючись ст.ст. 129, 236, 269, 270, 271, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд 
УХВАЛИВ:
Залишити без змін Ухвалу Господарського суду Львівської області від 03.06.2026 у справі № 914/2574/25, а апеляційну скаргу Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони – без задоволення.
Судові витрати покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбаченні ст.ст. 287-288 ГПК України.
Повний текст постанови складено та підписано 10 липня 2026 року.

Головуючий суддя Шаповал Д.В.

Суддя Панова І.Ю.

Суддя Зварич О.В.