П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 560/2839/25 
Головуючий у 1-й інстанції: Шевчук О.П. 
Суддя-доповідач: Ватаманюк Р.В. 
09 вересня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Ватаманюка Р.В. 
суддів: Боровицького О. А.  Курка О. П. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання дій протиправними та скасування наказу, 
В С Т А Н О В И В :
позивач звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив:
визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі ІНФОРМАЦІЯ_2 , що полягали у включенні ОСОБА_1 , стрільця-санітара відділення охорони взводу охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 оперативного командування “ ІНФОРМАЦІЯ_4 ” Сухопутних військ Збройних Сил України, до списку особового складу, який відбуває у відрядження до бойової військової частини, для виконання бойових (спеціальних) завдань;
скасувати наказ керівника ІНФОРМАЦІЯ_2 про відрядження особового складу до бойових військових частин для виконання бойових (спеціальних) завдань, в частині включення ОСОБА_1 , стрільця-санітара відділення охорони взводу охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 оперативного командування “ ІНФОРМАЦІЯ_4 ” Сухопутних військ Збройних Сил України, до списку особового складу, який відбуває у відрядження до бойової військової частини, для виконання бойових (спеціальних) завдань.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 28.04.2025 в задоволенні позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Апелянт вказує на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам правовідносин. Зокрема, наголошує на тому, що закінчення строку відрядження не позбавляє позивача права на судовий захист щодо визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень, які істотно вплинули на його статус та права в період дії наказу.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України. 
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у грудні 2022 року був призваний по мобілізації у Збройні Сили України ІНФОРМАЦІЯ_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) за військовою професією розвідник-радіотелефоніст.
23.10.2023 позивач отримав травму, пов`язану з проходженням військової служби - розрив медіального меніску. Згідно Класифікатора розподілу травм за ступенем тяжкості, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04.07.2007 № 370, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.08.2007 за № 902/14169, травма відноситься до важких.
Вказані обставини підтверджуються довідкою військово-лікарської комісії ВЧ НОМЕР_1 від 19.02.2024 № 789 та довідкою військово-лікарської комісії КНП “Хмельницький обласний госпіталь ветеранів війни” ХОР від 18.04.2024№ 443.
Згідно довідки військово-лікарської комісії ВЧ НОМЕР_1 від 22.07.2024 № 3358 у позивача виявлені також інші захворювання, пов`язані з проходженням військової служби, а саме: обмежений міжхребцевий остеохондроз шийного, грудного та поперекового відділів хребта, протрузії міжхребцевих дисків С5-С7, Th6-Th9, L3-L5, грижа між хребцевого диску L5-S1 з больовим синдромом при фізичних навантаженнях з незначним порушенням функції хребта, (М42.10). Вертеброгенна цервікалгія, тораколюмбалгія з незначним больовим, м`язево-тонічним синдромами. Викривлення носової перетинки з порушенням носового дихання (J34.2). Вазомоторний риніт (J30.0). Хронічний безкам`яний холецистит в стадії ремісії з рідкими загостреннями (К81). Хронічний панкреатит в стадії ремісії без порушення функції підшлункової залози (К86). Хронічна двобічна кондуктивно-сенсоневральна легка приглухуватість (Н90.6).
Постановою Гарнізонної ВЛК військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 від 22.07.2024 позивача визнано не придатним до служби у Десантно-штурмових військах, придатним до військової служби.
Наказом Начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) від 11 вересня 2024 року № 1155-РС позивача призначено на посаду стрільця санітара відділення охорони взводу охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 оперативного командування “ ІНФОРМАЦІЯ_4 ” Сухопутних військ Збройних Сил України.
27.09.2024 позивач вибув до нового місця служби - АДРЕСА_2 , що підтверджується витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 27.09.2024 № 304.
Розпорядженням Оперативного командування “ ІНФОРМАЦІЯ_4 ” Сухопутних військ Збройних Сил України № 501/3/2/1863 від 02.12.2024 наказано начальникам обласних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки здійснити відбір військовослужбовців у обсягах та до військових частин, визначених у додатку 1, та з 03.12.2024 відрядити з терміном на три місяці, для виконання бойових (спеціальних) завдань.
ОСОБА_1 включено до списку військовослужбовців, які підлягали такому відрядженню.
Вважаючи, що направлення до бойової військової частини для виконання бойових (спеціальних) завдань не відповідає стану його здоров`я та висновку ВЛК, позивач звернувся до суду.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, серед іншого, виходив із того, що суд не вправі надавати оцінку професійним діям військового командування та підставності прийняття відповідного наказу, оскільки така оцінка потребує спеціальних знань у військовій сфері.
Крім того, суд врахував, що відрядження було визначене строком на три місяці з 03.12.2024, а тому на момент вирішення справи строк такого відрядження закінчився та відповідний наказ вичерпав свою дію.
Колегія суддів погоджується з кінцевим висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову, однак вважає наведені мотиви такими, що не повною мірою відповідають характеру спірних правовідносин та завданням адміністративного судочинства.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, безсторонньо, добросовісно, розсудливо, пропорційно та своєчасно.
Таким чином, сам по собі військовий характер правовідносин не виключає судового контролю за рішеннями та діями відповідних суб`єктів владних повноважень.
Разом з тим межі такого контролю повинні враховувати компетенцію органів військового управління та військово-лікарських комісій.
Адміністративний суд не вправі підміняти військово-лікарську комісію та на підставі власної оцінки медичних документів визначати ступінь придатності військовослужбовця до військової служби, оскільки вирішення такого питання потребує спеціальних медичних знань та належить до компетенції ВЛК.
Водночас перевірка того, чи відповідає рішення військового командування вже встановленому постановою ВЛК ступеню придатності військовослужбовця, є правовим, а не медичним питанням та належить до повноважень адміністративного суду.
Отже, суд першої інстанції безпідставно звузив межі судового контролю лише до перевірки процедури прийняття відповідного військового рішення.
Вирішальним для розгляду цієї справи є зміст постанови ВЛК від 22.07.2024.
Зазначеною постановою ОСОБА_1 не визнано непридатним до військової служби.
Навпаки, ВЛК дійшла висновку про його придатність до військової служби, встановивши спеціальне обмеження — непридатність до служби у Десантно-штурмових військах.
Отже, сама по собі наявність у позивача захворювань та травми, так само як і встановлена ВЛК непридатність до служби у Десантно-штурмових військах, не створювали загальної правової заборони щодо подальшого проходження ним військової служби.
Колегія суддів звертає увагу, що поняття проходження служби у Десантно-штурмових військах та направлення військовослужбовця до бойової військової частини для виконання бойових (спеціальних) завдань не є тотожними.
Сам по собі факт того, що військова частина є бойовою або залучена до виконання бойових (спеціальних) завдань, не свідчить про її належність до Десантно-штурмових військ та не означає, що військовослужбовець, направлений до такої частини, проходить службу саме у Десантно-штурмових військах.
Матеріали справи не містять належних доказів того, що позивач був направлений для проходження служби саме у Десантно-штурмових військах.
Так само матеріалами справи не встановлено, що характер конкретних завдань, для виконання яких позивача було включено до відповідного списку, суперечив установленому постановою ВЛК від 22.07.2024 ступеню його придатності до військової служби.
При цьому після прийняття постанови ВЛК наказом начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 11.09.2024 №1155-РС позивача було призначено на посаду стрільця-санітара відділення охорони взводу охорони ІНФОРМАЦІЯ_7 .
Зазначений наказ у межах цієї справи не є предметом оскарження та в установленому законом порядку не скасований.
Отже, на час виникнення спірних правовідносин позивач проходив військову службу на відповідній військовій посаді та відповідно до чинної постанови ВЛК був придатним до військової служби з установленим нею спеціальним обмеженням щодо Десантно-штурмових військ.
За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що постанова ВЛК від 22.07.2024, на яку позивач посилається як на основну підставу протиправності його включення до списку військовослужбовців, які підлягали відрядженню, сама по собі не підтверджує існування правової заборони для такого відрядження.
Щодо доводів про неознайомлення позивача з наказом та неоформлення посвідчення про відрядження колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до Інструкції про відрядження військовослужбовців Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 22.02.2017 №105, рішення про направлення військовослужбовців у відрядження оформляється відповідним наказом, а на підставі наказу військовослужбовцям оформлюється у встановленому порядку посвідчення про відрядження.
Разом із тим недотримання окремих вимог щодо оформлення документів, пов`язаних із реалізацією рішення про відрядження, саме по собі не свідчить про відсутність матеріально-правових підстав для направлення військовослужбовця у відрядження та не доводить суперечності такого рішення постанові ВЛК.
Колегія суддів також не погоджується з наданням судом першої інстанції визначального значення тій обставині, що на момент ухвалення рішення тримісячний строк відрядження закінчився.
Вичерпання індивідуальним актом своєї дії внаслідок його виконання або закінчення строку, на який його прийнято, саме по собі не виключає можливості перевірки адміністративним судом правомірності такого акта, якщо його застосування спричинило для особи відповідні юридичні наслідки.
Тому закінчення строку відрядження не може бути самостійною підставою для висновку про відсутність підстав для судового захисту.
Щодо розподілу обов`язку доказування колегія суддів враховує, що відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Як установлено судом першої інстанції, відповідач відзиву на позовну заяву не подав.
Тому висновок суду першої інстанції про те, що «відповідач довів, що під час винесення відповідного наказу діяв у межах наданих йому повноважень», не відповідає встановленим самим судом процесуальним обставинам справи.
Водночас неподання суб`єктом владних повноважень відзиву саме по собі не є безумовною підставою для задоволення адміністративного позову.
Судове рішення приймається на підставі оцінки всієї сукупності належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, наявних у матеріалах справи.
У цій справі встановлені обставини свідчать, що позивач був визнаний ВЛК придатним до військової служби; установлене щодо нього медичне обмеження стосувалося служби у Десантно-штурмових військах; матеріали справи не підтверджують направлення позивача саме до Десантно-штурмових військ або покладення на нього таких обов`язків, які суперечили встановленому ВЛК ступеню придатності.
За сукупністю зазначених обставин колегія суддів погоджується з кінцевим висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, однак доходить такого висновку з інших правових мотивів.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
При цьому згідно з частиною четвертою статті 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та/або резолютивної частини.
Оскільки кінцевий висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову є правильним, однак окремі правові мотиви, з яких суд виходив при вирішенні спору, є помилковими, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в мотивувальній частині шляхом викладення мотивів відмови в задоволенні позову в редакції цієї постанови. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року у справі №560/2839/25 змінити в частині мотивів відмови у задоволенні адміністративного позову, виклавши їх у редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року залишити без змін. 

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.  

Головуючий | | | Ватаманюк Р.В.
Судді | | | Боровицький О. А.    Курко О. П.