Дата документу 08.09.2026 Справа № 335/140/26

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 335/140/26
Провадження №22-ц/807/1129/26
Головуючий в 1-й інстанції – Геєць Ю.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2026 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача | Кухаря С.В.,
суддів: | Кочеткової І.В., Подліянової Г.С.,
секретар | Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Запорізької міської ради на ухвалу Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 05 березня 2026 року, постановлену у м. Запоріжжі у справі за позовом Запорізької міської ради до Приватного підприємства «Корбіна», Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про витребування безпідставно отриманих активів,- 

В С Т А Н О В И В:

У січні 2026 року до суду надійшли матеріали позовної заяви Запорізької міської ради до Приватного підприємства „Корбіна”, Фізичної особи – підприємця ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про витребування безпідставно отриманих активів. Ухвалою суду від 09.01.2026 року прийнято до розгляду позовну заяву Запорізької міської ради до Приватного підприємства „Корбіна”, Фізичної особи – підприємця ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про витребування безпідставно отриманих активів та відкрито провадження у справі. Визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. До підготовчого судового засідання від представника відповідача ФОП ОСОБА_1 адвоката Сідельникової О.Л. надійшло клопотання про закриття провадження в частині позовних вимог до ФОП ОСОБА_1 , в якому представник позивача посилаючись на те, що в даній справі позивач об`єднує вимоги до різних відповідачів, які підлягають розгляду за правилами різних юрисдикцій, при цьому кожна вимога є самостійною та обґрунтовується різними доказами, отже вимоги заявлені до ФОП ОСОБА_1 не підлягають розгляду в межах цивільного спору, а підсудні господарському суду, просила закрити провадження у справі в частині позовних вимог до ФОП ОСОБА_1 .

Ухвалою Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 05 березня 2026 року, клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі за позовом Запорізької міської ради до Приватного підприємства „Корбіна”, Фізичної особи – підприємця ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про витребування безпідставно отриманих активів, в частині позовних вимог - задоволено.
Закрито провадження в цивільній справі за позовом Запорізької міської ради до Приватного підприємства „Корбіна”, Фізичної особи – підприємця ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про витребування безпідставно отриманих активів, в частині позовних вимог до Приватного підприємства „Корбіна”, Фізичної особи – підприємця ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з ухвалою суду, Запорізька міська рада подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що предмет і підстави позову у даному спорі є однаковими, пов`язані між собою для всіх відповідачів, обґрунтовуються одними доказами і не можуть бути виокремлені в різні провадження, оскільки це суперечитиме праву на захист позивача, принципу процесуальної економії та правової визначеності.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Сідельникової Олени Леонідівни зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що спір у даній справі виник між суб`єктами господарювання, а саме між Запорізькою міською радою, з однієї сторони, та ПП «Корбіна», ФОП ОСОБА_1 та фізичною особою ОСОБА_2 , з іншої сторони, з приводу витребування безпідставно отриманих активів.

В даній справі позивач об`єднує вимоги до різних відповідачів, які підлягають розгляду за правилами різних юрисдикцій, при цьому кожна вимога є самостійною та обґрунтовується різними доказами. Отже вимоги заявлені до ПП «Корбіна», ФОП ОСОБА_1 не підлягають розгляду в межах цивільного спору, а підсудні господарському суду.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що провадження в цивільній справі за позовом Запорізької міської ради до Приватного підприємства „Корбіна”, Фізичної особи – підприємця ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про витребування безпідставно отриманих активів, в частині позовних вимог до Приватного підприємства „Корбіна”, Фізичної особи – підприємця ОСОБА_1 підлягають закриттю.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується виходячи з наступного.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Згідно з вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Реалізуючи дискрецію при визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 229/1026/21.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді й переданий на його розгляд з такими вимогами.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

У даній справі Запорізька міська рада звернулася до суду з позовними вимогами до Приватного підприємства «Корбіна», Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про витребування безпідставно отриманих активів. Справа стосується недоотримання позивачем доходів за фактичне користування відповідачами земельною ділянкою з кадастровим номером 2310100000:05:015:0017 за адресою АДРЕСА_1 . При цьому розмір заборгованості кожного з відповідачів розраховано відповідно до площі окремого нерухомого майна, яке знаходиться на вказаній земельній ділянці та належить кожному з відповідачів на праві приватної власності, борг відповідачів не є солідарним.

Таким чином, вимоги до кожного з відповідачів є самостійними, пов`язані із наявністю у кожного відповідача окремого нерухомого майна, борг розраховано пропорційно площі належних відповідачам будівель, позовні вимоги обґрунтовані різними доказами, борг кожного з відповідачів є самостійним, а не солідарним.

Враховуючи викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у позовній заяві позивач об`єднав як позовні вимоги, які потрібно розглядати в порядку господарського судочинства, з огляду на суб`єктивний склад учасників та характер спірних правовідносин (вимоги до відповідачів Приватного підприємства «Корбіна», Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ), так і позовні вимоги, які підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства (вимоги до ОСОБА_2 , як фізичної особи).

Частиною четвертою статті 188 ЦПК України передбачено, що не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з пунктом 2 частини четвертої статті 185 ЦПК України заява повертається у випадках, коли порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, у яких є підстави для застосування положень статті 188 цього Кодексу).

Відповідно до частини шостої статті 188 ЦПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання цивільного судочинства. Розгляд позовних вимог, виділених у самостійне провадження, здійснює суддя, який прийняв рішення про роз`єднання позовних вимог.

Наведені норми свідчать, про те, що порушення правил об`єднання позовних вимог, у разі, якщо суд за клопотанням сторони або з власної ініціативи не роз`єднає позовні вимоги, є підставою для повернення позовної заяви на підставі пункту 2 частини четвертої статті 185 ЦПК України.

Водночас роз`єднання позовних вимог можливе лише в тому випадку, якщо кожна з виділених вимог може бути предметом розгляду в тому суді, який роз`єднав позовні вимоги.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2019 року в справі № 901/458/19.

Зважаючи на наведене, оскільки позивачем порушено правила об`єднання позовних вимог, роз`єднання яких є неможливим з огляду на те, що їх слід розглядати в порядку іншого судочинства, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про закриття провадження у справі в частині позовних вимог.

Таким чином, ухвала Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 05 березня 2026 року у цій справі постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для її скасування не встановлено.

Судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали, а тому не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення процесуального питання.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону і підстав для її скасування чи зміни не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Запорізької міської ради залишити без задоволення.

Ухвалу Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 05 березня 2026 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 10 вересня 2026 року.

Судді: С.В. Кухар

І.В. Кочеткова

Г.С. Подліянова