УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №358/37/19 Головуючий у 1-й інст. Біднина О. В. 
Категорія 84 Доповідач Галацевич О. М.  

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого – судді Галацевич О.М. 
суддів:    Григорусь Н.Й., 
Панкеєвої В.А.
з участю секретаря судового засідання Нестерчук М.Д., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 358/37/19 за заявою  ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виданого в цивільній справі
за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю, відібрання дитини від батька, розірвання шлюбу 
та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини 
за апеляційною скаргою адвоката Рябчука Ігоря Валерійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , 
на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 14 травня 2026 року, постановлену під головуванням судді Біднини О.В. у місті Житомирі, -

в с т а н о в и в :

У березні 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просив визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий лист, виданий Богунським районним судом м. Житомира 24 липня 2020 року у справі № 358/37/19 про зобов`язання ОСОБА_1 передати матері ОСОБА_2 малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування заяви зазначав, що після ухвалення судового рішення, на виконання якого видано виконавчий лист, виникли нові обставини, внаслідок яких обов`язок щодо передачі дитини матері відсутній. Посилався на те, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 вересня 2022 року у справі № 361/9880/21, місце проживання малолітнього ОСОБА_3 визначено разом із батьком - ОСОБА_1 . Постановою Верховного Суду від 22 жовтня 2025 року це рішення залишено в силі.
Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 14 травня 2026 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, адвокат Рябчук І.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неврахування істотних обставин, які виникли після видачі виконавчого листа і безпосередньо впливають на можливість його подальшого виконання.
Зазначає, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 вересня 2022 року у справі № 361/9880/21 місце проживання малолітнього ОСОБА_3 визначено разом із батьком - ОСОБА_1 . Постановою Київського апеляційного суду від 29 серпня 2023 року вказане рішення було скасовано та у задоволенні позову відмовлено, однак постановою Верховного Суду від 22 жовтня 2025 року постанову Київського апеляційного суду від 29 серпня 2023 року скасовано, а рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 вересня 2022 року залишено в силі.
На думку апелянта, на час розгляду заяви існує чинне судове рішення, яке набрало законної сили та яким місце проживання дитини визначено разом із батьком, а тому подальше виконання виконавчого листа у справі № 358/37/19 у частині передачі дитини матері суперечитиме правовому становищу дитини, встановленому пізнішим судовим рішенням.
Крім того, в апеляційній скарзі зазначено, що суд першої інстанції не врахував характер спірних правовідносин та найкращі інтереси малолітньої дитини, зокрема те, що примусова передача дитини матері за наявності чинного судового рішення про визначення її місця проживання з батьком може негативно вплинути на психологічний стан дитини та суперечити її інтересам.
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Однією з основних засад цивільного судочинства та конституційних гарантій є обов`язковість судового рішення (пункт 9 частини другої статті 129, стаття 129-1 Конституції України, пункт 7 частини третьої статті 2, стаття 18 ЦПК України).
Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку, контроль за його виконанням здійснює суд.
Згідно з частиною першою статті 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Відповідно до частини першої статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.
За змістом частини другої статті 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, можуть бути матеріально-правовими та процесуально-правовими.
До матеріально-правових підстав належать обставини, що свідчать про припинення обов`язку боржника з передбачених законом підстав.
Зобов`язання можуть припинятися, зокрема, внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, передання відступного, зарахування, за домовленістю сторін, прощення боргу, неможливості виконання та з інших передбачених законом підстав.
До процесуально-правових підстав належать обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого документа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили, крім рішень, що підлягають негайному виконанню; видача виконавчого листа за рішенням, яке не підлягає примусовому виконанню; помилкова видача виконавчого листа, якщо після його видачі судове рішення було скасовано; повторна видача виконавчого листа з одного й того самого питання; пред`явлення виконавчого листа до виконання після закінчення строку на його пред`явлення.
Верховний Суд зазначав, що словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а охоплює інші обставини, наприклад, коли в апеляційному чи касаційному порядку скасовано або змінено рішення суду чи його переглянуто у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконано (постанова Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі № 750/9956/17).
Перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права. 
У зазначеній категорії справ саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав виконавчий лист може бути визнано таким, що не підлягає виконанню, з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати це питання з урахуванням конкретних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.
Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19 січня 2023 року у справі № 824/2/22. 
До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 24 червня 2020 року у справі № 520/1466/14-ц, від 09 вересня 2021 року у справі № 824/67/20, від 09 червня 2022 року у справі № 2-118/2001. 
Отже, сутність процедури визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, які свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, що виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які виключають можливість подальшого виконання виконавчого документа.
Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що виконавчий лист видано на виконання судового рішення, яке набрало законної сили та не скасоване, а наведені заявником обставини не свідчать про припинення його обов`язку у розумінні частини другої статті 432 ЦПК України. Суд зазначив, що зміна обставин, пов`язаних із фактичним місцем проживання дитини, та наявність іншого судового рішення щодо визначення її місця проживання не є передбаченими статтею 432 ЦПК України підставами для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.
Апеляційний суд з таким висновком суду першої інстанції не погоджується з огляду на таке.
З матеріалів справи вбачається, що постановою Житомирського апеляційного суду від 08 липня 2020 року у справі № 358/37/19, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року, визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 з матір`ю - ОСОБА_2 та зобов`язано ОСОБА_1 передати дитину матері.
На виконання зазначеного судового рішення 24 липня 2020 року Богунським районним судом м. Житомира видано виконавчий лист, який залишається невиконаним.
Разом із тим після ухвалення вказаного судового рішення між сторонами виник новий спір щодо місця проживання цієї ж дитини.
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 вересня 2022 року у справі № 361/9880/21 позов ОСОБА_1 задоволено та визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 разом із батьком - ОСОБА_1 .
Постановою Київського апеляційного суду від 29 серпня 2023 року зазначене рішення скасовано та у задоволенні позову відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 22 жовтня 2025 року постанову Київського апеляційного суду від 29 серпня 2023 року скасовано, а рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 вересня 2022 року залишено в силі.
Вирішуючи спір у справі № 361/9880/21, Верховний Суд врахував існування судового рішення у справі № 358/37/19, яким раніше місце проживання дитини було визначено з матір`ю, а також обставини його невиконання. Верховний Суд не погодився з висновком суду апеляційної інстанції про неможливість повторного вирішення питання щодо місця проживання дитини з батьком з огляду на наявність попереднього судового рішення у справі № 358/37/19.
Верховний Суд виходив із актуальних на час вирішення нового спору обставин та врахував, що малолітній ОСОБА_3 з моменту народження проживає разом із батьком, між ними сформовані сталі сімейні та соціальні зв`язки, а за місцем проживання батька створені необхідні умови для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому відібрання дитини від батька, з яким вона постійно проживає, може завдати їй серйозної психологічної травми.
Верховний Суд наголосив на першочерговому врахуванні найкращих інтересів дитини та зазначив, що при вирішенні спору щодо місця її проживання суди мають враховувати сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан дитини, ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків та інші обставини, що мають істотне значення, оцінюючи їх у сукупності.
Також Верховний Суд зазначив, що у разі виникнення нових обставин чи зміни обставин у відносинах сторін, у тому числі у відносинах між батьками, визначене судовим рішенням місце проживання дитини може бути змінене як за згодою батьків, так і в судовому порядку.
Таким чином, після ухвалення судового рішення у справі № 358/37/19 та видачі виконавчого листа виникли нові обставини, які стали предметом самостійного судового розгляду у новому спорі між батьками та отримали остаточну правову оцінку Верховного Суду у постанові від 22 жовтня 2025 року. За результатами такого розгляду місце проживання цієї ж дитини визначено разом із батьком - ОСОБА_1 .
При цьому пізніше судове рішення не скасовує та не змінює постанову Житомирського апеляційного суду від 08 липня 2020 року у справі № 358/37/19 і не ставить під сумнів її законність та обов`язковість на час набрання нею законної сили.
Водночас подальше виконання виданого на підставі цієї постанови виконавчого листа в частині зобов`язання ОСОБА_1 передати дитину матері суперечило б визначеному пізніше судом місцю проживання цієї ж дитини з батьком та фактично нівелювало б результат нового судового розгляду спору щодо місця її проживання. 
Вирішальним у цьому випадку є не саме фактичне проживання дитини з батьком, а те, що після видачі виконавчого листа питання про місце проживання цієї ж дитини було повторно вирішене судом у самостійному позовному провадженні з урахуванням нових обставин, а рішення про визначення місця проживання дитини разом із батьком залишено в силі постановою Верховного Суду від 22 жовтня 2025 року.
За таких обставин обов`язок ОСОБА_1 передати дитину матері, встановлений судовим рішенням у справі № 358/37/19, не може бути надалі реалізований шляхом примусового виконання, оскільки це суперечило визначеному в подальшому судом місцю проживання дитини з батьком.
З огляду на те, що перелік підстав, передбачених частиною другою статті 432 ЦПК України, не є виключним, наведені обставини у їх сукупності є тими «іншими причинами», які виключають можливість подальшого виконання спірного виконавчого листа. 
Такий висновок не є відступом від принципу обов`язковості судового рішення, не означає перегляду по суті постанови Житомирського апеляційного суду від 08 липня 2020 року та не ставить під сумнів її законність і обов`язковість. Підставою для такого висновку є нові обставини, які виникли після її ухвалення та були встановлені іншим судовим рішенням, що набрало законної сили.
Суд першої інстанції зазначеного не врахував, не надав належної правової оцінки юридичним наслідкам набрання законної сили пізнішим судовим рішенням щодо місця проживання дитини та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 .
За таких обставин ухвала Богунського районного суду м. Житомира від 14 травня 2026 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 та визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384, 432 ЦПК України, апеляційний суд,
у х в а л и в :

Апеляційну скаргу адвоката Рябчука Ігоря Валерійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити. 
Ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 14 травня 2026 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, задовольнити.
Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий лист, виданий Богунським районним судом м. Житомира 24 липня 2020 року у справі № 358/37/19 на виконання постанови Житомирського апеляційного суду від 08 липня 2020 року про зобов`язання ОСОБА_1 передати ОСОБА_2 малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий 

Судді: