ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 вересня 2026 року | справа № 380/8192/26
м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качур Р.П. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,-
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулося в суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплату складових грошового забезпечення з урахуванням індексації грошового забезпечення);
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні, виходячи з середньоденного заробітку (грошового забезпечення), нарахованого відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, у розмірі 74853, 60 грн.
Представник позивача в обґрунтування позову зазначив, що при звільненні з військової служби з позивачем не проведено повного розрахунку з грошового забезпечення (виплати складових грошового забезпечення з урахуванням індексації грошового забезпечення). Вказав, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду у справі у справі № 380/27613/23 від 19.04.2024 зобов`язано відповідача провести позивачу перерахунок грошової допомоги на оздоровлення за 2016-2017 роки з урахуванням у складі грошового забезпечення, з якого був обчислений розмір такої допомоги індексації грошового забезпечення та здійснити виплату, з урахуванням раніше виплачених сум; перерахунок матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань за 2017 рік з урахуванням у складі грошового забезпечення, з якого був обчислений розмір такої допомоги індексації грошового забезпечення та здійснити виплату, з урахуванням раніше виплачених сум; перерахунок одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням у складі грошового забезпечення, з якого був обчислений розмір такої допомоги індексації грошового забезпечення та здійснити виплату, з урахуванням раніше виплачених сум; перерахунок щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 з урахуванням у складі грошового забезпечення, з якого був обчислений розмір такої винагороди індексації грошового забезпечення та здійснити виплату, з урахуванням раніше виплачених сум. Ствердив, що виплату зазначених коштів у розмірі 5633,35 грн відповідач здійснив лише 27.03.2026. Позивач вважає, що має право на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тому звернувся до суду із цим позовом.
Ухвалою суду від 04.05.2026 позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою суду від 22.05.2026 відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідач заперечив проти позовних вимог з підстав викладених у відзиві. Окремо звернув увагу суду на те, що ОСОБА_1 у лютому 2024 року звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовними вимогами до військової частини НОМЕР_1 – про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії щодо стягнення середнього заробітку (середнього грошового забезпечення) за весь час затримки розрахунку при звільненні. Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі № 380/28959/23. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2024 року у справі № 380/28959/23 адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 – про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії щодо стягнення середнього заробітку (середнього грошового забезпечення) за весь час затримки розрахунку при звільненні – задоволено частково, а саме: стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні у розмірі 5506 (п`ять тисяч п`ятсот шість) грн. 60 коп., за період з 07.04.2020 по 07.10.2020 включно. В решті позовних вимог відмовлено. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишено без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2024 року в адміністративній справі № 380/28959/23 – без змін.
Також зазначив, що Львівським окружним адміністративним судом 21 травня 2026 року винесено ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження в адміністративній справі № 380/8182/26 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 – про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії щодо стягнення середнього грошового забезпечення (середнього заробітку) за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Зазначив, що предмет та підстави двох позовів пред`явлених позивачем до військової частини НОМЕР_1 про нарахування та виплату середнього грошового забезпечення є тотожними. Таким чином, на думку відповідача судом має бути винесена ухвала про закриття провадження у справі № 380/8192/26.
Щодо закриття провадження у справі суд зазначає, що загальні вимоги до форми та змісту клопотань визначено статтею 167 КАС України.
Відповідно до ч. 1 ст. 167 КАС України, будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити:
1) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) особи, яка подає заяву чи клопотання або заперечення проти них, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;
2) найменування суду, до якого вона подається;
3) номер справи, прізвище та ініціали судді (суддів), якщо заява (клопотання, заперечення) подається після постановлення ухвали про відкриття провадження у справі;
4) зміст питання, яке має бути розглянуто судом, та прохання заявника;
5) підстави заяви (клопотання, заперечення);
6) перелік документів та інших доказів (за наявності), що додаються до заяви (клопотання, заперечення);
7) інші відомості, які вимагаються цим Кодексом.
Оскільки відповідачем не подано клопотання відповідно до вимог статті 167 КАС України, в ньому відсутні будь-які обґрунтування, суд його не розглядає.
Суд дослідив подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясував усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінив докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та встановив таке.
Відповідно до Витягу із Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 позивача з 06.04.2020 виключено зі списків особового складу.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19.04.2024 у справі № 380/27613/23, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій задоволено повністю.
Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення перерахунку та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2016-2017 роки з урахуванням у складі грошового забезпечення, з якого був обчислений розмір такої допомоги індексації грошового забезпечення.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 провести ОСОБА_1 перерахунок грошової допомоги на оздоровлення за 2016-2017 роки з урахуванням у складі грошового забезпечення, з якого був обчислений розмір такої допомоги індексації грошового забезпечення та здійснити виплату, з урахуванням раніше виплачених сум.
Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення перерахунку та виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік з урахуванням у складі грошового забезпечення, з якого був обчислений розмір такої допомоги індексації грошового забезпечення.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 провести ОСОБА_1 перерахунок матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік з урахуванням у складі грошового забезпечення, з якого був обчислений розмір такої допомоги індексації грошового забезпечення та здійснити виплату, з урахуванням раніше виплачених сум.
Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення перерахунку та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням у складі грошового забезпечення, з якого був обчислений розмір такої допомоги індексації грошового забезпечення.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 провести ОСОБА_1 перерахунок одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням у складі грошового забезпечення, з якого був обчислений розмір такої допомоги індексації грошового забезпечення та здійснити виплату, з урахуванням раніше виплачених сум.
Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення перерахунку та виплати ОСОБА_1 щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 з урахуванням у складі грошового забезпечення, з якого був обчислений розмір такої винагороди індексації грошового забезпечення.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 провести ОСОБА_1 перерахунок щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 з урахуванням у складі грошового забезпечення, з якого був обчислений розмір такої винагороди індексації грошового забезпечення та здійснити виплату, з урахуванням раніше виплачених сум.
На виконання вищевказаного рішення суду відповідачем 27.03.2026 виплачено грошове забезпечення у сумі 5633,35 грн.
Позивач вважає, що з ним несвоєчасно проведено розрахунок при звільненні, тому звернувся із цим позовом.
При вирішенні спору по суті суд керується таким.
Завданням адміністративного судочинства України відповідно до частини 1 статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Приписами ч. 4 ст. 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII).
Частиною 1 ст. 9 Закону № 2011-XII встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1-2 Закону № 2011-XII зазначено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців не врегульовані нормами спеціального законодавства. Водночас такі питання врегульовані нормами Кодексу законів про працю України (далі – КЗпП України).
Згідно з ч. 1 ст. 47 КЗпП України (в редакції чинній на час звільнення позивача з військової служби) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Приписами статті 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Закон України “Про внесення змін до деяких законів України щодо оптимізації трудових відносин” від 01.07.2022 № 2352-ІХ (далі – Закон № 2352-ІХ) набрав чинності 19.07.2022, яким норми статті 117 КЗпП України викладено в новій редакції.
Згідно зі ст. 117 КЗпП України (у редакції Закону № 2352-ІХ) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Отже, відповідно до статті 117 КЗпП України у редакції чинній на час звернення позивача до суду передбачає право працівника на середній заробіток за весь час затримки по день фактичної виплати, однак не більше як за 6 місяців.
Конституційний Суд України у Рішенні від 22.02.2012 № 4-рп/2012 вказав, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.
Як встановлено судом, відповідно до Витягу із Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 позивача з 06.04.2020 виключено зі списків особового складу. 
Таким чином, період затримки розрахунку при звільненні з 07.04.2020 (наступний день після звільнення із військової частини) по 27.03.2026 (день) та складає 2180 календарних днів.
Суд звертає увагу, що період з 28.09.2021 до 18.07.2022 регулювався редакцією ст. 117 КЗпП України, яка не встановлювала обмеження строку щодо виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Період з 28.09.2021 до 18.07.2022 складає 832 дні.
Період з 19.07.2022 до 27.03.2026 регулюється вже нині чинною редакцією ст. 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями. Так, шестимісячний період з 19.07.2022 по 19.01.2023 складає 184 дні.
При цьому, до обох періодів, у разі існування істотного дисбалансу між сумою коштів, яку прострочив роботодавець, і сумою середнього заробітку за час затримки цієї виплати, може застосуватися принцип співмірності.
Розмір грошового забезпечення позивача за два місяці перед звільненням становив 22946,32 грн (лютий 2020 року – 11473,16 грн, березень 2020 року – 11473,16 грн), що підтверджується довідкою про доходи.
Кількість календарних днів служби позивача за лютий-березень 2020 року становив 60 днів.
Отже, середньоденний заробіток позивача становить 382,44 грн (22946,32 грн/ 60 днів).
Відповідно, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.04.2020 по 19.01.2023 мав би становити 388559,04 грн. (розрахунок: 382,44 грн. (середньоденна заробітна плата позивача) * 1016 (кількість днів затримки розрахунку).
При цьому, суд враховує, що виплачена позивачу заборгованість складає 5633,35 грн, тобто частка такої заборгованості у сумі середнього грошового забезпечення за 1016 днів (388559,04 грн) становить 0,0145 (5633,35 грн / 388559,04 грн) або 1,45%.
З огляду на очевидну неспівмірність суми середнього заробітку позивача за весь час затримки розрахунку при звільненні зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, враховуючи правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.10.2025 у справі № 489/6074/23, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат суму 5634,11 грн (1,45% від 388559,04 грн).
Щодо доводів відповідача про те, що питання виплати позивачу середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні вже вирішувалося у справі № 380/28959/23, суд зазначає, що у постанові від 29 квітня 2026 року у справі № 580/2562/24 Верховний Суд наголосив, що кожне з порушень роботодавця (несвоєчасна виплата індексації грошового забезпечення, несвоєчасна виплата грошового забезпечення тощо), є самостійним порушенням трудових прав працівника, які мають різний предмет, підставу та наслідки, що унеможливлює зменшення відповідальності за одним із цих порушень шляхом врахування відповідальності за інше.
Кожне з цих порушень породжує окрему відповідальність відповідно до статті 117 КЗпП України, яка передбачає компенсацію у вигляді середнього заробітку за весь час затримки виплати належних сум, незалежно від періоду чи суб`єктного складу.
Тому, твердження відповідача є помилковими, оскільки йдеться про реалізацію працівником права на повне відшкодування шкоди, спричиненої різними формами бездіяльності роботодавця.
Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 07.04.2020 по 19.01.2023 у сумі 5634,11 грн.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Тому, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений ним при зверненні до суду із цим позовом судовий збір у розмірі 532,48 грн.
Керуючись ст.ст. 2, 8-10, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 257, 293, 295 КАС України, суд
ВИРІШИВ:
1. Адміністративний позов задовольнити частково.
2 Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.04.2020 по 19.01.2023 у сумі 5634 (п`ять тисяч шістсот тридцять чотири) грн 11 коп.
3. У задоволенні інших позовних вимог відмовити.
4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 532 (п`ятсот тридцять дві) грн 48 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).
Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄРПОУ НОМЕР_3 ).

Суддя Р.П. Качур