Харківський окружний адміністративний суд
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 вересня 2026 р. № 520/25796/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ольги Пасечнік, розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

І. Зміст і підстави позовних вимог.

До Харківського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач – 1) Військової частини НОМЕР_2 (далі відповідач-2) у якій, позивач просить суд:
1) Визнати незаконними та скасувати наказ ВЧ НОМЕР_1 від 06.04.2023 №47 про результати службового розслідування;
2) Визнати незаконними та скасувати наказ ВЧ НОМЕР_2 № 77-PС від 03.07.2023 про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади командира автомобільного відділення взводу матеріально - технічного забезпечення в/ч НОМЕР_1 та призупинення військової служби в частині, що стосується позивача;
3) Зобов?язати ВЧ НОМЕР_2 поновити з 13.06.2023 ОСОБА_1 військову службу та на займаній посаді командира автомобільного відділення взводу матеріально - технічного забезпечення в/ч НОМЕР_1 .
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що службове розслідування проведене з численними порушеннями чинного законодавства що свідчить про незаконність його результатів, викладених у наказі в/ ч НОМЕР_1 06.04.2023 №47 та незаконність подальшої реалізації у вигляді звільнення позивача з займаної посади та призупинення військової служби наказом в/ч НОМЕР_2 № 77-РС від 03.07.2023 в умовах порушення прав військовослужбовця на медичну допомогу, що потребує судового захисту.

ІІ. Виклад позицій інших учасників справи.

Відповідач – 1 відзив на позов разом з доказами на спростування доводів позивача до суду не надав, причин неможливості надання відзиву та доказів суду не повідомив.
Згідно з ч.6 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідач - 2 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідач у спірних правовідносинах діяв згідно чинного законодавства.
Представником позивача надано відповідь на відзив, у якій просить відповідь на відзив врахувати під час розгляду справи та просить суд задовольнити позовні вимоги.

III. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 06.10.2025 по справі № 520/25796/25 скасовано, адміністративну справу № 520/25796/25 позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії направлено до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2026 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2026 року позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії - залишено без руху.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2026 року заяву представника позивача про поновлення строку звернення до суду по справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії - залишено без задоволення. Визнано неповажними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_2 . Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії - залишено без розгляду.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 08 червня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2026 року по справі № 520/25796/25 скасовано. Справу № 520/25796/25 направлено до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 06 липня 2026 року продовжено розгляд справи за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними та скасування наказів, зобов?язання вчинити певні дії.

IV. Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Позивач, ОСОБА_1 призваний за мобілізацією до в/ч НОМЕР_1 08.03.2022, що вбачається з військового квитка, має спеціальне звання молодшого сержанта.
Військова частина НОМЕР_1 перебуває у підпорядкуванні військової частини НОМЕР_2 та у подальшому позивача зараховано наказом в/ч НОМЕР_2 на посаду командира автомобільного відділення взводу матеріально – технічного забезпечення в/ч НОМЕР_1 , що вбачається з наказу в/ч НОМЕР_1 від 16.10.2022. 
У період з 31.03.2023 по 10.06.2023 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у медичній частині військової частини НОМЕР_3 , за наслідками якого позивачеві поставлено діагноз: НЦД за змішаним типом, астено-невротичний стан, що підтверджується випискою з історії хвороби. 
Після стаціонарного лікування позивача у медичній частині НОМЕР_3 його скеровано на подальше лікування до КЗ «Дніпропетровський обласний госпіталь ветеранів війни», де він перебував у стаціонарі з 10.06.2023 по 23.06.2023 та йому поставлено аналогічний діагноз. Після виписки з КЗ «Дніпропетровський обласний госпіталь ветеранів війни» позивач продовжив лікування та з 23.06.2023 по 07.07.2023 року перебував на стаціонарному лікуванні у КП «ДОСРЦ «Солоний лиман» ДОР з аналогічним вищевказаним діагнозом, котрий є наслідком старої вибухової травми, отриманої у 2022 році, яка спричинила закриту черпно – мозкову травму, струс головного мозку, акубаротравму.
Наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 29.03.2023 № 88 за фактом самовільного залишення позивачем військової частини призначено службове розслідування, за наслідками якого складено акт 06.04.2023, яким визнано позивача таким, що самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 та відсутній більше 10 діб та щодо необхідності передачі матеріалів до ТУ ДБР для подальшого реагування.
На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 06.04.2023 № 47 "Про результати службового розслідування" командування військової частини НОМЕР_1 звернулося до ТУ ДБР, розташованого у місті Краматорську, із повідомленням про вчинення молодшим сержантом ОСОБА_1 дій, що містять ознаки кримінального правопорушення, внаслідок чого відомості про відкриття кримінального провадження за ч. 4 ст. 408 Кримінального Кодексу України на підставі статті 214 КПК України внесено органами досудового розслідування до ЄРДР за № 62023050010001832.
Згідно листа ТУ ДБР від 26.06.2024, 13.06.2023 року до ЄРДР внесено відомості за № 62023050010001832 за ознаками кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.4 ст.408 КК України. 
На підставі внесення 13.06.2023 відомостей до ЄРДР за № 62023050010001832 наказом в/ч НОМЕР_2 № 77-РС від 03.07.2023 позивача було звільнено з займаної посади та призупинено військову службу з 13.06.2023. 
Позивач, вважаючи незаконними та такими, що підлягають скасуванню, наказ ВЧ НОМЕР_1 від 06.04.2023 №47 про результати службового розслідування та наказ ВЧ НОМЕР_2 № 77-PС від 03.07.2023 про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади командира автомобільного відділення взводу матеріально - технічного забезпечення в/ч НОМЕР_1 та призупинення військової служби в частині, що стосується позивача, звернувся до суду з цим позовом.

V. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
У подальшому військовий стан указами Президента України неодноразово продовжувався. Востаннє Указом Президента України №58/2023 від 06 лютого 2023 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.
Правовідносини між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ від 25 березня 1992 року з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі – Закон України № 2232-ХІІ).
Згідно із частиною 1 статті 2 цього Закону військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.
Частинами 2 – 4 названої правової норми передбачено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України – у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства – у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.
Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються Законом України №2232-ХІІ та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах встановлені Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24 березня 1999 року № 548-XIV з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі – Закон України № 548-XIV).
Відповідно до статті 11 розділу І Закону України № 548-XIV необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання.
Статтею 17 цього Закону визначено, що на військовослужбовців під час перебування на бойовому чергуванні, у внутрішньому і гарнізонному наряді, а також під час виконання інших завдань покладаються спеціальні обов`язки. Ці обов`язки та порядок їх виконання визначаються законами і статутами Збройних Сил України, а також іншими нормативно-правовими актами, що приймаються на основі законів і статутів Збройних Сил України.
За приписами статей 26, 27 розділу І Закону України № 548-XIV військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України» дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначено Дисциплінарним статутом Збройних Сил України затверджений Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24 березня 1999 року № 551-XIV з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі – Дисциплінарний статут ЗСУ).
Згідно з преамбулою Дисциплінарного статуту ЗСУ усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.
Положення Статуту поширюються на громадян, звільнених з військової служби у відставку або у запас з правом носіння військової форми одягу, під час носіння ними військової форми одягу.
Відповідно до статті 85 розділу ІІІ Дисциплінарного статуту ЗСУ, службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу – також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.
Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам – співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення.
Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.
Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.
Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів, які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі визначено Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністерства оборони України № 608 від 21 листопада 2017 року (далі – Порядок № 608).
Пунктом 1 розділу V цього Порядку визначено, що за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.
У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування.
В описовій частині акта службового розслідування зазначаються зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення (пункт 3 розділу V Порядку № 608).
У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити.
Відповідно до пункту 1 розділу VI Порядку № 608 за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проєкт відповідного наказу.
Відповідно до вимог пункту 2 розділу VI Порядку № 608 дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом ЗСУ.
Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення.
Згідно з вимогами пункту 3 розділу VI Порядку № 608 якщо військовослужбовець вважає, що не вчинив правопорушення, він має право протягом місяця з дня накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командиру (начальнику) або звернутися до суду у визначений законом строк.
Так, з матеріалів справи вбачається, що під час проведення службового розслідування будь-яких даних щодо місця перебування позивача не отримано, поважності причин його відсутності не встановлено, а тому командир військової частини НОМЕР_1 прийняв рішення щодо наявності в діях позивача ознак можливих кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 407, 408 КК України із повідомленням згідно статті 85 Дисциплінарного статуту ЗС України до правоохоронних органів. 
Суд не приймає до уваги посилання позивача про порушення його прав під час проведення службового розслідування, оскільки з 26 березня 2023 року позивач за місцем служби не з`являвся та місце його знаходження відповідачам не було відоме. 
Слід при цьому зауважити, що сам ОСОБА_1 , перебуваючи за межами військової частини та достовірно знаючи про незаконний спосіб вибуття за її межі, мав можливість самостійно за допомогою зв`язку повідомити своїх командирів або співслужбовців щодо місця свого перебування та поважності причин відсутності, однак цього не вчинив. 
В подальшому, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 06.04.2023 № 47 "Про результати службового розслідування" командира автомобільного відділення взводу матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_1 визнано таким, що з самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 з 26.03.2023 та відсутній тривалістю більше 10 діб. 
Відповідно до п. 6 розд. VI Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого Наказом МОУ №608 від 13.12.2017, якщо під час з службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини (начальник) письмово повідомляє про це орган досудового розслідування. 
Відповідно до положень Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №548-ХІV з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим (абзаци 1, 3 статті 11 названого Статуту).
Абзацами 4, 7, 15, 16, 17 статті 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України закріплено, що солдат зобов`язаний:
сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), бути готовим до виконання завдань за призначенням;
додержуватися військової дисципліни, мати охайний зовнішній вигляд, додержуватися правил особистої та колективної гігієни;
виконувати розпорядок дня військової частини; точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників);
у разі потреби відлучитися питати дозволу в командира відділення, а після повернення доповідати йому про прибуття;
під час перебування поза розташуванням військової частини поводитися з гідністю і честю, не допускати порушень громадського порядку та негідних вчинків.
З матеріалів справи судом встановлено, що на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 06.04.2023 № 47 "Про результати службового розслідування" командування військової частини НОМЕР_1 звернулося до ТУ ДБР, розташованого у місті Краматорську, із повідомленням про вчинення молодшим сержантом ОСОБА_1 дій, що містять ознаки кримінального правопорушення, внаслідок чого відомості про відкриття кримінального провадження за ч. 4 ст. 408 Кримінального Кодексу України на підставі статті 214 КПК України внесено органами досудового розслідування до ЄРДР за № 62023050010001832.
На підставі отриманого військовою частиною НОМЕР_2 витягу з ЄРДР командиром вказаної військової частини винесено наказ № 77-РС від 03.07.2023, яким позивачу призупинено військову службу із подальшим звільненням з посади та виключенням зі списків військової частини НОМЕР_1 . 
Слід зазначити, що вказані дії командира військової частини НОМЕР_2 повністю відповідали вимогам частини другої статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (в редакції на момент спірних правовідносин), пунктам 144-1 та 144-2 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (зі змінами), тобто є законними
Твердження позивача щодо відсутності у наказі командира військової частини НОМЕР_1 від 29.03.2023 № 88 строків проведення службового розслідування, спростовуються положеннями пункту 13 розділу ІІІ Порядку № 608, відповідно до якого службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). В окремих випадках цей строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більше ніж на один місяць. Загальний строк службового розслідування не може перевищувати двох місяців.
З огляду на викладене, суд доходить висновку, що службове розслідування проведено із дотриманням відповідного Порядку.
Відповідно до приписів частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Стаття 77 Кодексу адміністративного судочинства України закріплює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
При цьому, на виконання вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України наданими відповідачами доказами підтверджується правомірність оскаржуваних позивачем наказів.
Підсумовуючи викладене, суд доходить висновку, що твердження позивача про порушення його прав оскаржуваними наказами, не знайшло свого підтвердження за результатами розгляду справи, а тому правові підстави для визнання їх протиправними та скасування, відсутні.
У взаємозв`язку з наведеним слід зазначити, що відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані.
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

VI. Висновки суду.

Частинами першою, другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За наведеного вище, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову. 

VII. Розподіл судових витрат.

Відповідно до приписів статті 139 КАС України, з огляду на ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, за відсутності доказів понесення судових витрат відповідачем, підстав для їх розподілу немає.
Керуючись статтями 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 295 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін:
Позивач ОСОБА_1 місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .
Відповідач-1 - Військова частина НОМЕР_1 місце знаходження: АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_5 .
Відповідач-2 - Військова частина НОМЕР_2 місце знаходження: АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_6 .

Рішення у повному обсязі складено та підписано 10.09.2026.

Суддя Ольга Пасечнік