ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
8-й під`їзд, Держпром, майдан Свободи, 5, м. Харків, 61022 
тел. приймальня (057) 705-14-14, тел. канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41 
_______________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" липня 2026 р.	 	Справа № 922/768/26	

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Байбака О.І. 
при секретарі судового засідання Надвіренко А.Д.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу 
за позовом 	Державного підприємства "Новопокровський комбінат хлібопродуктів" (адреса: 63523, Харківська обл., Чугуївський р-н, смт. Новопокровка, вул. Ім. В Вєсіча, буд. 1; код ЄДРПОУ 00953042) 	
до 	Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромисловий союз Харківщини" (адреса: 61037, м. Харків, просп. Героїв Харкова, буд. 199А; код ЄДРПОУ 40951806); Треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача: 1) ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; код РНОКПП: НОМЕР_1 ). 2) Державне агентство резерву України (адреса: 01024, м. Київ, вул. Чикаленка Євгена, буд. 28/9; код ЄДРПОУ: 37472392) 	
про 	визнання недійсними договорів 	
за участю представників сторін :
позивача – Чуб С.В. (ордер серії АХ № 1282581 від 15.08.2025);
відповідача – Вишнякова О.А. (ордер серії АІ № 2169576 від 01.04.2026);
третьої особи - 1 - не з`явився;
третьої особи - 2 - Михайлець О.В. (самопредставництво); 

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Новопокровський комбінат хлібопродуктів" (далі – позивач, ДП «НКХП») звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромисловий союз Харківщини" (далі - відповідач), в якій просить суд:
1. Визнати недійсним договір поставки № 0005/2 від 06.01.2016, укладений між Державним підприємством "Новопокровський комбінат хлібопродуктів" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Борошно покровське".
2. Визнати недійсним договір про відступлення права вимоги № 2-05/10 від 21.11.2016, укладений між Державним підприємством "Новопокровський комбінат хлібопродуктів", Товариством з обмеженою відповідальністю "Борошно покровське" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агропромисловий союз Харківщини".
Позовні вимоги обґрунтовано з посиланням на те, що вказані договори були укладені від його імені позивача колишнім директором ОСОБА_1 , та за ними в подальшому у позивача виникла істотна заборгованість. Однак, в подальшому позивачем було з`ясовано що 19.02.2025 Вищим антикорупційним судом у справі № 991/8307/24 було затверджено угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором першого відділу управління процесуального керівництва, підтримання публічного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Карасем Миколою Вікторовичем та обвинуваченими ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .
З даної угоди вбачається, що договір поставки № 0005/2 від 06.01.2016 та договір про відступлення права вимоги № 2-05/10 від 21.11.2016, були вчинені ОСОБА_1 з порушенням приписів матеріального права, зокрема статей 92, 232, 237, 238 Цивільного кодексу України, а також принципів розумності та добросовісності, з порушенням визначених повноважень, та вчинені внаслідок зловмисної домовленості сторін.
З огляду на викладене позивач вважає, що вказані вище договори підлягають визнанню недійсними в судовому порядку.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 12.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 01.04.2026 року о 15:00; встановлено сторонам строк для надання заяв по суті спору.
Підготовче засідання неодноразово відкладалося.

В процесі розгляду справи на стадії підготовчого провадження ухвалою Господарського суду Харківської області від 01.04.2026 клопотання ТОВ "Агропромисловий союз Харківщини" (вх. № 7553 від 30.03.2026) про залучення третьої особи та витребування доказів задоволено частково, залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: - Державне агентство резерву України (далі – третя особа 1), встановлено третій особі десятиденний строк з моменту отримання даної ухвали на надання письмових пояснень по суті спору; в задоволенні іншої частини клопотання відмовлено.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 15.04.2026 залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 (далі – третя особа 2); встановленого третій особі десятиденний строк з моменту отримання даної ухвали на надання письмових пояснень по суті спору.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 29.04.2026 клопотання ОСОБА_1 (вх. № 9936 від 24.04.2026) про витребування доказів задоволено частково; витребувано у ДП “НКХП” інформацію про повний цикл співпраці з ТОВ “Борошно покровське”, а саме:
- Реєстр (перелік) усіх договорів поставки, зберігання та попередньої оплати, укладених між ДП “НКХП” та ТОВ “Борошно покровське” за період 2015– 2016 рр., а також відомості про загальну суму грошових надходжень на рахунки ДП за цими договорами. 
- Довідку про суму сплаченого ДП “НКХП” податку на прибуток та суму перерахованих дивідендів до державного бюджету за результатами фінансово господарської діяльності у 2015 та 2016 роках. 
- Копії затверджених Органом управління (Держрезервом) звітів про виконання фінансових планів ДП “Новопокровський КХП” за 2015, 2016 та 2017 роки.

З цього приводу ДП “НКХП” надало до суду додаткові пояснення (вх. № 11487 від 13.05.2026), в яких повідомляє суд про неможливість подання доказів із причин, що не залежать від його волі.
Зокрема ДП “НКХП” повідомляє що 29.11.2018 детективами Національного антикорупційного бюро України на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 26.11.2018 у справі №760/30814/18, провадження №1-кс/760/15566/18, було проведено обшук у приміщеннях ДП «Новопокровський комбінат хлібопродуктів» за адресою: Харківська область, смт Новопокровка, вул. В. Вєсіча, 1.
Під час проведення обшуку було виявлено та вилучено речі й документи, що стосувалися фінансово-господарської діяльності ДП «Новопокровський КХП» та його взаємовідносин із ТОВ «Борошно покровське», зокрема: копії листів, договори та додаткові угоди, первинні бухгалтерські документи, оборотно-сальдові відомості та регістри за 2015–2018 роки, фінансові плани за 2015–2019 роки, звіти про виконання фінансових планів за 2015–2018 роки, відомості щодо платіжних доручень, операцій і руху грошових коштів, розрахунки, зведені бухгалтерські таблиці, стратегічний план розвитку підприємства на 2014–2018 роки та інші документи.
Зазначений обшук проводився у межах досудового розслідування у кримінальному провадженні №52018000000000461 від 15.05.2018. За результатами досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні було складено обвинувальний акт, зокрема щодо ОСОБА_1 .
Надалі Вироком Вищого антикорупційного суду від 19.02.2025 у справі №991/8307/24 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 364; ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 364; ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 364; ч. 5 ст. 191; ч. 2 ст. 364 КК України.
У межах зазначеного вироку встановлено обставини, відповідно до яких ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді керівника ДП «Новопокровський КХП», у період з грудня 2015 року по травень 2021 року діяв у межах правовідносин, що є предметом розгляду цієї справи, та за попередньою змовою групою осіб реалізовував злочинний умисел, спрямований на заволодіння грошовими коштами ДП «Новопокровський КХП» у розмірі 40,6 млн грн, про що зазначено, зокрема, у п. 1.2 вироку Вищого антикорупційного суду від 19.02.2025 у справі №991/8307/24.
З огляду на викладене, Позивач зазначає про об`єктивну неможливість надання витребуваних судом оригіналів відповідних документів, оскільки такі документи були вилучені правоохоронними органами під час проведення слідчих дій у межах кримінального провадження.

ОСОБА_1 звернувся до суду з клопотанням (вх. № 12029 від 19.05.2026) про застосування наслідків ухилення від подання доказів (ч. 10 ст. 81 ГПК України), вжиття заходів процесуального примусу та постановлення окремої ухвали.
ОСОБА_1 зазначає, що ДП “НКХП” вимоги ухвали не виконав, доказів не надав, а посилання на вилучення документів під час обшуку НАБУ 29.11.2018 є необґрунтованим, оскільки витребувані відомості можуть бути отримані з інших джерел, зокрема з електронного кабінету платника податків, органу управління, банківських установ та бухгалтерських/електронних баз даних.
ОСОБА_1 посилається на те, що ДП “НКХП” не надав доказів вчинення активних дій для отримання копій витребуваних документів від Держрезерву, податкових органів чи банківських установ, що, на думку ОСОБА_1 , свідчить не про об`єктивну неможливість подання доказів, а про ухилення від виконання ухвали суду.
Однак, зазначене клопотання визнане судом таким, що не підлягає задоволенню оскільки ДП “НКХП” у поданих поясненнях (вх. №11487 від 13.05.2026) повідомив суд про неможливість виконання ухвали в частині надання витребуваних документів та навів відповідне обґрунтування. Зокрема, ДП “НКХП” зазначив, що оригінали відповідних документів були вилучені правоохоронними органами під час проведення слідчих дій у межах кримінального провадження, що підтверджується наданими до суду матеріалами.
За таких обставин суд не вбачає підстав вважати неподання ДП “НКХП” витребуваних доказів ухиленням від виконання ухвали суду або зловживанням процесуальними правами. При цьому, ДП “НКХП” повідомив суд про причини неможливості подання доказів, а наведені ним пояснення суд оцінює як такі, що свідчать про наявність об`єктивних перешкод для виконання ухвали у відповідній частині.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 13.05.2026 відмовлено у задоволенні клопотання ТОВ "Агропромисловий союз Харківщини" (вх. № 10749 від 12.05.2026) про витребування доказів. 

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 13.05.2026 зобов`язано Державне агентство резерву України в порядку, визначеному ст. 90 ГПК України надати відповіді на поставлені третьою особою 2 питання.

З огляду на невиконання Державним агентством резерву України вимог ухвали від 13.05.2026, суд 27.05.2026 виніс окрему ухвалу стосовно названої установи.

В підготовчому засіданні 24.06.2026 представник Державного агентства резерву України пояснив, що назване агентство не має жодного відношення до спірних правовідносин, оскільки в період з 2015-2017 роки (про що наполягає ОСОБА_1 ) не здійснює будь-якої діяльності з затвердження звітів про виконання фінансових планів ДП “Новопокровський КХП”, а також іншої контролюючої діяльності стосовно ДП “Новопокровський КХП”, а тому надати відповіді на поставлені ОСОБА_1 питання не може.

Також в процесі розгляду справи на стадії підготовчого провадження ТОВ "Агропромисловий союз Харківщини" надало до суду відзив на позовну заяву (вх. № 7384 від 27.03.2026), в якому просить суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
Свою позицію ТОВ "Агропромисловий союз Харківщини" обґрунтовує з посиланням на те, що обов`язковою умовою застосування ст. 232 ЦК України є встановлення факту того, що представник однієї сторони і друга сторона правочину діяли виключно на власну користь, ігноруючи інтереси довірителя. З цього приводу ТОВ "Агропромисловий союз Харківщини" зазначає, що в даному випадку грошові кошти в повному обсязі надійшли на розрахункові рахунки ДП «НКХП», вказані кошти були невідкладно інтегровані у виробничий процес ДП «НКХП», колишній керівник позивача ОСОБА_1 , підписуючи договір, діяв як орган управління державного суб`єкта господарювання, що наділений господарською самостійністю
ТОВ "Агропромисловий союз Харківщини" вказує, що ДП «НКХП» не просто отримав фінансування внаслідок укладених договорів, а спожив його для закупівлі зерна, оплати енергоносіїв та виплати боргів із зарплат. Таким чином, кошти залишилися в обороті ДП «НКХП», забезпечивши його функціонування.
ТОВ "Агропромисловий союз Харківщини" зазначає, що ДП «НКХП» вимагає анулювання юридичної підстави для стягнення боргу, проте свідомо замовчує свій обов`язок повернути 40600000,00 грн, отримані за Договором №0005/2.
ТОВ "Агропромисловий союз Харківщини" вважає, що намір ДП «НКХП» визнати договір недійсним «в один бік» свідчить про намагання легітимізувати безпідставне збагачення за рахунок відповідача, що є прямим порушенням принципу справедливості та добросовісності. У сукупності з фактом, що відповідач за 9 років не нарахував позивачу жодної неустойки чи інфляційних втрат, вимоги позивача є проявом зловживання процесуальними правами.
ТОВ "Агропромисловий союз Харківщини" наголошує, що ані Статут, ані Контракт не містили вимог щодо необхідності отримання попереднього погодження Держрезерву на укладання договорів поставки зернових або договорів відступлення права вимоги. Укладання правочинів на закупівлю чи продаж продукції є стандартною операційною діяльністю елеватора і входить до безпосередньої компетенції директора. 
ТОВ "Агропромисловий союз Харківщини" вказує, що критично важливим є той факт, що за весь період виконання ОСОБА_1 своїх обов`язків, включаючи період укладання та виконання оспорюваних договорів у 2015–2017 роках, Державне агентство резерву України не висунуло жодної претензії щодо укладання цих правочинів.

ОСОБА_1 надав до суду пояснення (вх. № 9940 від 24.04.2026), в яких просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Зокрема, ОСОБА_1 зазначає, що ДП «НКХП» будує свої вимоги на вироку ВАКС від 19.02.2025 проте суд має врахувати, що цей вирок ухвалено на підставі угоди про визнання винуватості.
ОСОБА_1 вважає, що цивільно-правова кваліфікація таких дій за ст. 232 ЦК України потребує самостійного доказування в межах господарського процесу. ВАКС не досліджував фінансово-господарську доцільність операцій, оскільки фактичні обставини приймалися «як є» в межах процесуального компромісу, де особа визнає фактичні обставини виключно для цілей кримінального провадження та визначення міри покарання.
ОСОБА_1 наголошує на тому, що протягом 2014-2016 років між ДП «НКХП» та ТОВ «Борошно покровське» існував безперервний цикл господарських операцій. За цей період було укладено цілу низку договорів поставки борошна на загальну суму, що значно перевищує 10000000 гривень. За переважною більшістю цих договорів ТОВ «Борошно покровське» здійснювало попередню оплату (авансування), що дозволяло ДП «НКХП» мати обігові кошти для закупівлі зерна та палива. Ці контракти були успішно виконані поставкою товару, ДП «НКХП» отримало реальний чистий прибуток, з якого в повному обсязі було сплачено податки до бюджету та дивіденди державі. 
ОСОБА_1 вказує, що він не мав і не має жодного відношення до ТОВ «Борошно покровське» (не був його засновником, вигодонабувачем чи посадовою особою). На даний час реєстрацію ТОВ «Борошно покровське» припинено, що є звичним наслідком ринкової економіки, а не ознакою фіктивності на момент укладання угод. Даний факт взагалі не був предметом дослідження у вироку ВАКС через процедуру угоди, а тому потребує самостійної оцінки в цьому процесі.
ОСОБА_1 зазначає, що заборгованість перед ТОВ «Борошно покровське» виникла у ДП «НКХП» з реальних передплат, отриманих підприємством та використаних на його потреби (зарплати, енергоносії). Як директор, він зіткнувся з ризиком того, що кредитор може ініціювати процедуру банкрутства ДП «НКХП» або накласти арешт на всі рахунки, що призвело б до повної зупинки стратегічного підприємства. 
ОСОБА_1 зазначає, що уступка права вимоги між двома комерційними структурами (ТОВ «Борошно покровське» та ТОВ "Агропромисловий союз Харківщини") була інструментом менеджменту, який дозволив вивести державне підприємство з-під безпосереднього удару «агресивного» кредитора, стабілізувати фінансовий стан підприємства та продовжити виробничий цикл.

В підготовчому засіданні 15.04.2026 представник ТОВ "Агропромисловий союз Харківщини" оголосила клопотання про застосування до спірних правовідносин наслідків спливу строку позовної давності, оскільки вважає що ДП «НКХП» при зверненні до суду пропущено встановлений законом трирічний строк позовної давності.

ДП «НКХП» надало до суду письмові пояснення (вх. № 10244 від 29.04.2026), в яких зокрема зазначає, що обставинами встановленими обвинувальним вироком Вищого антикорупційного суду від 19.02.2025 у справі № 991/8307/24 доведено факт укладання спірних угод унаслідок зловмисної домовленості ОСОБА_1 , який займав на той час посаду генерального директора ДП «НКХП» із представниками контрагентів, існують вичерпні підстави для визнання таких правочинів недійсними за ст. 232 ЦК України.
Стосовно заяви представника ТОВ "Агропромисловий союз Харківщини" про застосування до спірних правовідносин наслідків спливу строку позовної давності, ДП «НКХП» зазначає, що саме з моменту набрання вироком законної сили у березні 2025 року ДП «НКХП» вважається таким, що довідався про порушення свого права та отримав процесуальну можливість обґрунтувати позов належними доказами. Доказів того, що ДП «НКХП» володів об`єктивною можливістю довідатися про факт зловмисної домовленості та дійсний характер оспорюваних правочинів раніше березня 2025 року, ТОВ "Агропромисловий союз Харківщини" до матеріалів справи не надано.

ДП «НКХП» звернулось до суду з клопотанням (вх. № 12805 від 27.05.2026) про долучення доказів.
В зазначеному клопотанні ДП «НКХП» зазначає, що аудитом було встановлено, що до основних підприємств-кредиторів ДП "Новопокровський КХП" входили ПП "Агропромисловий Холдинг" та ТОВ "Агропромисловий Союз Харківщини", бенефіціаром яких був ОСОБА_1 .
Також, ДП «НКХП» вказує, що виявлені під час аудиту факти документально підтверджують наявність станом на 2016 рік зустрічних грошових вимог між ДП "Новопокровський КХП" та ТОВ "Борошно покровське", а також наявність усіх передбачених законом передумов для їх взаємозаліку. Водночас, умисний характер непогашення цієї заборгованості шляхом зарахування зустрічних вимог та протиправність дій щодо подальшого відступлення права вимоги на користь ТОВ "Агропромисловий союз Харківщини" встановлені вироком Вищого антикорупційного суду від 19.02.2025 у справі № 991/8307/24, який набрав законної сили.
Отже, на думку ДП «НКХП», висновки аудиторського звіту в сукупності з преюдиційними фактами, встановленими вироком ВАКС, доводять, що дії ОСОБА_1 були наслідком зловмисної домовленості представника з контрагентами. Вони були спрямовані не на ефективне управління, а на створення умов для незаконного заволодіння коштами державного підприємства шляхом унеможливлення заліку та безпідставної передачі права вимоги ТОВ "Агропромисловий Союз Харківщини", бенефіціаром якого був ОСОБА_1 

ТОВ "Агропромисловий союз Харківщини" надало до суду додаткові пояснення (вх. № 13248 від 01.06.2026) , в яких звертає увагу на процесуальну поведінку ДП «НКХП» у справі № 922/482/17 та зазначає, що рішенням Господарського суду Харківської області від 04.04.2017 з ДП «НКХП» на користь ТОВ "Агропромисловий союз Харківщини" було стягнуто 40600000,00 грн основного боргу за договором №2-05/10. 
На думку ТОВ "Агропромисловий союз Харківщини", той факт, що зазначене рішення не було оскаржене ДП «НКХП» апеляційному порядку, а надалі на стадії виконання ДП «НКХП» в особі в.о. генерального директора Самардіна С.С. ініціювало укладення мирової угоди, затвердженої ухвалою суду від 06.05.2020, свідчить про фактичне визнання ДП «НКХП» відповідного боргу.
ТОВ "Агропромисловий союз Харківщини" зазначає, що відповідно до умов мирової угоди сторони погодили розмір заборгованості у сумі 40840000,00 грн, включаючи судовий збір, а також визначили графік її щомісячного погашення. У зв`язку з цим ТОВ "Агропромисловий союз Харківщини" вважає, що укладення мирової угоди є проявом наступного схвалення спірних правочинів у розумінні ст. 241 ЦК України.
Крім того, ТОВ "Агропромисловий союз Харківщини" посилається на те, що ДП «НКХП», як державне підприємство, перебувало під організаційним та управлінським контролем уповноваженого органу управління, а відповідна кредиторська заборгованість мала відображатися у бухгалтерській звітності, фінансових планах та пояснювальних матеріалах до них.
ТОВ "Агропромисловий союз Харківщини" вказує, що уповноважений орган управління не вчиняв дій щодо оскарження мирової угоди, не заявляв про перевищення керівником підприємства повноважень та, за твердженням відповідача, не ініціював дисциплінарних заходів у зв`язку з визнанням зазначеної заборгованості.
Також ТОВ "Агропромисловий союз Харківщини" повідомляє, що з метою з`ясування відповідних обставин його представником було направлено адвокатський запит до Фонду державного майна України щодо наявності або відсутності дисциплінарних проваджень, заперечень щодо відображення відповідного боргу у звітності, а також звернень до правоохоронних органів у зв`язку з підписанням мирової угоди.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 24.06.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 06.07.2026 року о 13:40 год.

У судове засідання 06.07.2026 прибули представники ДП «НКХП», ТОВ "Агропромисловий союз Харківщини" та Державного агентства резерву України.

Представник ДП «НКХП» підтримує вимоги, викладені в позовній заяві, просить суд їх задовольнити. 
Представник Державного агентства резерву України також просить суд задовольнити позовні вимоги ДП «НКХП» у повному обсязі.
Представник ТОВ "Агропромисловий союз Харківщини" проти позову заперечує, просить в його задоволенні відмовити.
Яковенко Андрій Валерійович на судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце його проведення, про причини неприбуття суд не повідомив.
Оскільки неявка Яковенко Андрія Валерійовича на судове засідання не перешкоджає розгляду справи, суд вважає за необхідне здійснювати розгляд справи за його відсутності.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив.
Як свідчать матеріали справи, між ДП "НКХП", як постачальником, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Борошно покровське" (далі за текстом – ТОВ "Борошно покровське"), як покупцем, укладено договір поставки № 0005/2 від 06.01.2016 (далі – договір 1), за умовами якого постачальник зобов`язаний поставити продукцію, а покупець прийняти та сплатити вартість прийнятої продукції, а саме: борошна пшеничного вищого сорту, вартістю 5700,00 грн. за 1 тонну з урахуванням ПДВ (50кг), на загальну суму 62700000,00 грн.
Відповідно до пунктів 4.1, 4.3, 7.5 договору – 1, продукція відвантажується на умовах EXW згідно правил Інкотермс-2010 за адресою: Харківська область, Чугуївський р-н, смт.Новопокровка (на складі постачальника). На кожну партію товару повинна бути окрема накладна. Продукція вважається поставленою за умови надання у розпорядження покупця накладної. Відвантаження продукції проводиться за умови наявності продукції на підприємстві постачальника.
Відповідно до пункту 4.4 договору-1, оплата поставленої продукції проводиться покупцем на умовах 100% передоплати, згідно рахунків постачальника.
За умовами пункту 7.1 договору-1 поставки (в редакції Додаткової угоди №1 від 25.04.2016) термін його дії встановлено з моменту його підписання сторонами до 31.12.2017.
Як стверджує ТОВ "Агропромисловий союз Харківщини", на виконання умов договору-1 ТОВ "Борошно покровське" здійснило перерахування на користь ДП "НКХП" попередньої оплати на загальну суму 40600000,00 грн.
В подальшому, ДП "НКХП" своїм листом №220/2 від 18.05.2016 повідомив ТОВ "Борошно покровське" про неможливість відвантаження продукції у зв`язку із здороженням пшениці на ринку сільгоспвиробників, та відповідно запропонував переглянути умови Договору поставки із збільшенням ціни за товар або повернути суму попередньої оплати.
ТОВ "Борошно покровське" листом № 2-23/05 від 23.05.2016 висунуло ДП "НКХП" вимогу про повернення перерахованої попередньої оплати, на що останній листом вих. № 277/1 від 23.06.2016 гарантував повернення вказаної суми.

В подальшому, між ТОВ "Борошно покровське" як первісним кредитором, ТОВ "Агропромисловий союз Харківщини", як новим кредитором, та Державним підприємством "Новопокровський комбінат хлібопродуктів", як боржником було укладено договір про відступлення права вимоги № 2-05/10 від 21.11.2016 (далі – договір 2).
Відповідно до п. 1.1 договору 2, первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає на себе право вимоги, що вже виникло на дату укладання цього договору та належить первісному кредиторові за договором поставки № 0005/2 від 06.01.2016 (далі - Основний договір), і стає кредитором за основним Договором, укладеним між Первісним кредитором та Державним підприємством "Новопокровський комбінат хлібопродуктів" (далі – боржник).
Пунктом 1.2 договору 2 сторони встановили, що за цим договором новий кредитор одержує право (замість первісного кредитора) вимагати від боржника належного виконання всіх зобов`язань за основним договором зі сплати грошових коштів (виконання грошового зобов`язання зі сплати грошових коштів, виконання грошового зобов`язання, строк виконання якого за умовами основного договору на дату укладення цього договору вже настав) у розмірі 40600000,00 грн., а також виконання інших зобов`язань боржника за основним договором.
Згідно з п. 2.3 договору 2, сторони заявляють та гарантують, що основний договір є чинним на момент укладення даного договору.
Відповідно до п. 3.1. договору 2, за передане право вимоги до боржника за якої вже настав, новий кредитор оплачує первісному кредитору компенсацію у розмірі 40600000,00 грн., шляхом безготівкового перерахування на поточний рахунок Первісного кредитора або іншим не забороненим способом.
У матеріалах справи міститься лист-вимога № 17/12, в якій відповідач вимагає у позивача погасити заборгованість 40600000,00 грн у строк 7 (семи) календарних днів з моменту одержання листа-вимоги.

Окрім того, в подальшому рішенням Господарського суду Харківської області від 04.04.2017 по справі № 922/482/17 з ДП "НКХП" на користь ТОВ "Агропромисловий союз Харківщини" стягнуто 40600000,00 грн. Заборгованості за наведеними вище договорами та 240000,00 грн. судового збору.
Зазначене рішення у передбаченому Законом порядку набрало законної сили.

Окрім того, як свідчать відомості з ЄДРСР стосовно ТОВ "Борошно покровське", постановою Господарського суду Харківської області від 13.04.2017 по справі № 922/901/17 ТОВ “Борошно Покровське" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено голову ліквідаційної комісії Тищенко Оксану Іванівну. 
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 14.12.2017 у справі №922/901/17 затверджено наданий суду звіт ліквідатора і ліквідаційний баланс. Ліквідовано юридичну особу – Товариство з обмеженою відповідальністю "Борошно Покровське"; визнано погашеними вимоги, зокрема ДП "НКХП" в сумі 41855497,21 грн. 
Відповідні відомості щодо ліквідації названого товариства внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Однак, в подальшому 19.02.2025 Вищим антикорупційним судом у справі №991/8307/24 було затверджено угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором першого відділу управління процесуального керівництва, підтримання публічного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Карасем Миколою Вікторовичем та обвинуваченими ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . 
Зі змісту пункту 1.2. зазначеного вироку вбачається, що "З грудня 2015 року до травня 2021 року включно ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , Особа-1, ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 умисно спільно вчиняли дії, спрямовані на зловживання службовим становищем керівником ДП "Новопокровський КХП", що спричинило тяжкі наслідки, шляхом: 
почерговим укладенням у період з грудня 2015 до жовтня 2016 року включно низки договорів, за якими ДП "Новопокровський КХП", директором якого був ОСОБА_1 , постачало товари і надавало послуги для ТОВ "Борошно покровське", підконтрольного учасникам злочину – з продовженням вчинення цих дій у вказаний період попри систематичне прострочення ТОВ "Борошно покровське" термінів оплати за цими ж договорами, починаючи вже з січня 2016 року, з накопиченням боргу перед ДП "Новопокровський КХП " у загальній сумі 41848974,05 млн грн;
отримання ДП "Новопокровський КХП" у цей же період, а саме протягом січня – травня 2016 року, авансових платежів від того ж товариства ТОВ "Борошно покровське" за іншим договором поставки на загальну суму 40,6 млн грн та невиконання ДП "Новопокровський КХП" своїх зобов`язань за цим договором через спрямування отриманих за ним авансів для забезпечення поставок за вказаними іншими договорами з ТОВ "Борошно покровське", за якими останнє оплати не здійснювало; 
вчинення дій і бездіяльності, через які права вимоги ДП "Новопокровський КХП" до ТОВ "Борошно покровське" на 41,8 млн грн, хоча й могли бути, але не були реалізовані зарахуванням зустрічних вимог. В свою чергу, вимоги ТОВ "Борошно покровське" до ДП "Новопокровський КХП" на 40,6 млн грн реалізовувалися в примусовому порядку після їх уступки на користь ТОВ "Агропромисловий союз Харківщини", підконтрольного учасникам злочину. Тобто шляхом використання ОСОБА_1 свого становища як генерального директора ДП "Новопокровський КХП" створені умови для безоплатного отримання від останнього на користь підконтрольного співучасникам злочину ТОВ "Борошно покровське" товарів і послуг на 41,8 млн грн і одночасно створення у ДП "Новопокровський КХП " заборгованості з повернення передплат на 40,6 млн грн перед тим же ТОВ "Борошно покровське"; умисного непогашення цієї заборгованості одностороннім зарахуванням зустрічних вимог, коли для цього була можливість, з подальшим унеможливленням такого зарахування через уступку права вимоги ТОВ "Борошно покровське" іншому пов`язаному товариству (при чому уступку безоплатну, у зв`язку з чим учасники злочину отримали привід для банкрутства ТОВ "Борошно покровське", що унеможливило задоволення вимог ДП "Новопокровський КХП" до нього вже не лише зарахуванням, а і шляхом звичайного стягнення боргу), та із вжиттям заходів з реального стягнення з ДП "Новопокровський КХП" 40,6 млн грн на користь ТОВ "Агропромисловий союз Харківщини", якому ТОВ "Борошно покровське" уступило своє право вимоги. 
Так, у період з 30.12.2015, реалізуючи вказаний злочинний умисел, ОСОБА_1 , діючи від імені цього підприємства, укладав з ТОВ "Борошно покровське", від імені якого виступали Особа-1 (до 21.09.2016) і ОСОБА_7 (з 21.09.2016) та дії яких охоплюватися тим же злочинним умислом, договори на поставку борошна, висівок тощо та надання пов`язаних послуг для ТОВ "Борошно покровське". Такі договори укладалися до 04.10.2016, і поставки товарів (надання послуг) за ними з боку ДП "Новопокровський КХП", контрольованого ОСОБА_1 , продовжували здійснюватися попри систематичне прострочення оплати за ними з боку ТОВ "Борошно покровське", починаючи з першого договору, прострочення за яким почалося ще 18.01.2016. Всього ОСОБА_1 з одного боку та Особа-1 і ОСОБА_7 з іншого боку, від імені відповідно ДП "Новопокровський КХП" і ТОВ "Борошно покровське", підписано вісім таких договорів (30.12.2015 № 0222, 30.12.2015 № 0225, 01.07.2015 № 0124/1, 27.01.2016 № 27/01/16-01, 23.03.2016 № 0043, 25.03.2016 № 0045, 25.04.2016 № 0055, 04.10.2016 № 0410/1), за якими ДП "Новопокровський КХП" поставило товарів та надало послуг на суму 41,8 млн грн, не отримавши оплати.
В рамках вказаного злочинного умислу ОСОБА_1 від імені ДП "Новопокровський КХП" і Особа-1 від імені ТОВ "Борошно покровське" у період з 06.01.2016 до 06.05.2016 включно забезпечили отримання ДП "Новопокровський КХП" від ТОВ "Борошно покровське" передплати в сумі 40,6 млн грн за низкою укладених ними договорів, яку надалі зараховано як передплату за договором поставки від 06.01.2016 № 0005/2. Попри можливість використання цих коштів для забезпечення виконання зобов`язань ДП "Новопокровський КХП" перед ТОВ "Борошно покровське" за договором № 0005/2, жодного такого виконання здійснено не було. Натомість ці кошти використовувалися для забезпечення здійснення ДП "Новопокровський КХП" поставок продукції на користь ТОВ "Борошно покровське" за вказаними договорами, за якими виплат з боку ТОВ "Борошно покровське" не здійснювалося. 
Продовжуючи реалізацію вказаного злочинного умислу, 23.05.2016 Особа -1, діючи від імені ТОВ "Борошно покровське", висунув вимогу до ДП "Новопокровський КХП" повернути вказану передплату в сумі 40,6 млн грн. Через місяць, 23.06.2016 ОСОБА_1 , будучи керівником ДП "Новопокровський КХП", попри надходження вказаної вимоги, маючи можливість погасити заборгованість державного підприємства, керівником якого він був, шляхом вчинення одностороннього правочину зарахування зустрічних грошових вимог, а саме за рахунок вимог ДП "Новопокровський КХП" до ТОВ "Борошно покровське", які станом на 23.06.2016 становили більше 40,6 млн грн, умисно, з метою реалізації вказаного злочинного умислу, спрямованого на заволодіння коштами ДП "Новопокровський КХП", не здійснив такого зарахування, а натомість визнав як керівник ДП "Новопокровський КХП" заборгованість перед ТОВ "Борошно покровське" на 40,6 млн грн.
Крім того, ОСОБА_1 , діючи з метою реалізації вказаного злочинного умислу, не лише не здійснив погашення боргу підконтрольного йому державного підприємства шляхом зарахування, а й умисно унеможливив таке погашення, надавши 21.11.2016 від імені ДП "Новопокровський КХП" згоду (шляхом підписання) на укладення договору уступки вказаного права вимоги ТОВ "Борошно покровське" до ДП "Новопокровський КХП" за договором № 0005/2 в сумі 40,6 млн грн на користь іншого товариства, підконтрольного учасникам злочину, а саме ТОВ "Агропромисловий союз Харківщини". 
Вказаний договір уступки в рамках реалізації того ж злочинного умислу від імені ТОВ "Борошно покровське" підписано новим керівником ОСОБА_7 , а від імені ТОВ "Агропромисловий союз Харківщини" - ОСОБА_5 . За цим, договором ТОВ "Агропромисловий союз Харківщини" зобов`язалося сплатити ТОВ "Борошно покровське" 40,6 млн грн у рахунок оплати отриманого права вимоги, однак цих коштів відповідно до домовленості учасників злочину сплачено не було. Відтак 26.12.2016 ОСОБА_7 як єдиний учасник ТОВ "Борошно покровське", діючи в рамках реалізації вказаного злочинного умислу (оскільки це товариство через реалізацію попередніх елементів злочинного плану залишилося боржником ДП "Новопокровський КХП" на 41,8 млн грн, при цьому втративши актив у вигляді права вимоги на 40,6 млн грн і не отримавши взамін жодних коштів) прийняв рішення про ліквідацію ТОВ "Борошно покровське". Надалі це товариство визнано банкрутом із затвердженням його ліквідаційного балансу постановою Господарського суду Харківської області 13.04.2017. В такий спосіб право вимоги ДП "Новопокровський КХП" на 41,8 млн грн за реально поставлені, товари і надані послуги припинено без оплати зі списанням цієї дебіторської заборгованості в регістрах бухгалтерського обліку ДП "Новопокровський КХП" на підставі вказаного рішення суду від 13.04.2017
Відсутність господарської мети у вказаних діях щодо уступки права вимоги та банкрутства ТОВ "Борошно покровське" і спрямованість цих дій на реалізацією єдиного злочинного умислу додатково проявилися у тому, що під час процедури банкрутства дебіторську заборгованість ТОВ "Борошно покровське" до ТОВ "Агропромисловий союз Харківщини" на загальну суму 64,2 млн грн, у т.ч. 40,6 млн грн плати за уступку права вимоги до ДП "Новопокровський КХП", продано іншому підконтрольному учасникам злочину підприємству ПП "Агроінвест" лише за 11,5 тис. грн. Надалі з боку ПП "Агроінвест" жодних заходів зі стягнення з ТОВ "Агропромисловий союз Харківщини" вказаного боргу не вживалося. 
Тим часом, учасниками злочину в рамках реалізації зазначеного злочинного умислу вживалися заходи зі стягнення з ДП "Новопокровський КХП" вказаних 40,6 млн грн. Так, через деякий час після укладення договору уступки з ТОВ "Борошно покровське", 07.02.2017 ТОВ "Агропромисловий союз Харківщини" в особі директора Буличової С.А. звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою щодо стягнення з ДП "Новопокровський КХП" боргу. При цьому представництво інтересів ТОВ "Агропромисловий союз Харківщини" в суді здійснював ОСОБА_2 , який уповноважив помічника на представництво інтересів ДП "Новопокровський КХП" у цьому ж судовому процесі. Рішенням суду від 04.04.2017 у справі № 922/482/17 позов задоволено повністю, з ДП "Новопокровський КХП" на користь ТОВ "Агропромисловий союз Харківщини" стягнуто 40,6 млн грн боргу та 240 тис. грн судового збору. За судовим наказом, виданим на виконання цього судового рішення, відкрито виконавче провадження. Водночас, враховуючи неспроможність ДП "Новопокровський КХП" одноразово сплатити таку суму коштів, продовжуючи, попри це, реалізацію злочинного умислу, спрямованого за заволодіння цими коштами, ОСОБА_6 , діючи від імені ТОВ "Агропромисловий союз Харківщини", надав згоду на розстрочення вказаного боргу шляхом підписання з ДП "Новопокровський КХП" 31.03.2020 мирової угоди, за якою таке розстрочення здійснювалося сумами по 3,4 млн грн на місяць, починаючи з 01.04.2021. 
Надалі вказану мирову угоду затверджено ухвалою Господарського суду Харківської області від 06.05.2020, однак перерахування коштів за нею з незалежних від учасників злочину причин не здійснювалося."

З посиланням на вказане ДП "НКХП" вказує, що Вищим антикорупційним судом у справі № 991/8307/24 було встановлено, що правочини за яким у ДП "НКХП" утворилась заборгованість перед ТОВ "Борошно покровське", яке, в свою чергу, відступило право вимоги ТОВ "Агропромисловий союз Харківщини", вчиненні внаслідок зловмисної домовленості представника ДП "НКХП" – директора ОСОБА_1 (який обіймав посаду на момент вчинення правочину) та представниками ТОВ "Борошно покровське" і ТОВ "Агропромисловий союз Харківщини".
З урахуванням викладеного, ДП "НКХП" вказує, що вищезазначені правочини, а саме договір поставки № 0005/2 від 06.01.2016 та договір про відступлення права вимоги № 2-05/10 від 21.11.2016, були вчинені з порушенням приписів матеріального права, зокрема статей 92, 232, 237, 238 Цивільного кодексу України, а також принципів розумності та добросовісності, з порушенням визначених повноважень, та вчинені внаслідок зловмисної домовленості сторін, а тому підлягають визнанню їх недійсними в судовому порядку.
Вищезазначені обставини стали підставами для звернення ДП "НКХП" до суду з позовом до ТОВ "Агропромисловий союз Харківщини" про визнання недійсними договорів.

В свою чергу ТОВ "Агропромисловий союз Харківщини" зазначає, що внаслідок укладений спірних правочинів ДП "НКХП" не просто отримало фінансування в наслідок укладених договорів, а спожило його для закупівлі зерна, оплати енергоносіїв та виплати боргів із зарплат. Таким чином, кошти залишилися в обороті ДП "НКХП", забезпечивши його функціонування.
ОСОБА_1 наголошує на тому, що протягом 2014-2016 років між ДП «НКХП» та ТОВ «Борошно покровське» існував безперервний цикл господарських операцій. За цей період було укладено цілу низку договорів поставки борошна на загальну суму, що значно перевищує 10000000 гривень. 
За переважною більшістю цих договорів ТОВ «Борошно покровське» здійснювало попередню оплату (авансування), що дозволяло ДП "НКХП" мати обігові кошти для закупівлі зерна та палива. Ці контракти були успішно виконані поставкою товару, ДП «НКХП» отримало реальний чистий прибуток, з якого в повному обсязі було сплачено податки до бюджету та дивіденди державі. 
Додатково, ОСОБА_1 зазначає, що заборгованість перед ТОВ «Борошно покровське» виникла з реальних передплат, отриманих підприємством та використаних на його потреби (зарплати, енергоносії). Як директор, він зіткнувся з ризиком того, що кредитор - ТОВ «Борошно покровське» може ініціювати процедуру банкрутства позивача або накласти арешт на всі рахунки, що призвело б до повної зупинки стратегічного підприємства. Уступка права вимоги між двома комерційними структурами (ТОВ «Борошно покровське» та ТОВ "Агропромисловий союз Харківщини") була інструментом менеджменту, який дозволив вивести ДП «НКХП» з-під безпосереднього удару «агресивного» кредитора, стабілізувати фінансовий стан підприємства та продовжити виробничий цикл.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з вимогами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду 
Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. 
Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.
За ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Зміст правочину не може суперечити, зокрема, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1 ст. 203 ЦК України).
В обґрунтування позовних вимог ДП «НКХП» посилається на те, що оспорювані правочини - договір поставки № 0005/2 від 06.01.2016 та договір про відступлення права вимоги № 2-05/10 від 21.11.2016, були укладені з порушенням вимог чинного законодавства, а саме статей 92, 232, 237, 238 ЦК України, принципів розумності і добросовісності, з порушенням визначених повноважень, та вчинені внаслідок зловмисної домовленості, а тому підлягають визнанню недійсними на підставі частини 1 статті 232 ЦК України із застосуванням відповідних наслідків.
З цього приводу суд зазначає.
Згідно зі ст. 3 ЦК України, Загальними засадами цивільного законодавства зокрема є:
3) свобода договору;
4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом;
6) справедливість, добросовісність та розумність.
Згідно зі ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.
При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.
Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.
Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція.
У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.
Частиною 1 статті 232 ЦК України встановлено, що правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.
Для визнання правочину недійсним на підставі ст.232 ЦК України необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявності домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя.
У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18.07.2018 у справі №357/6663/16-ц зазначено, що відповідно до частини першої статті 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.
За змістом зазначеної норми закону необхідними ознаками правочину, вчиненого у результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою є:
1) наявність умисного зговору між представником потерпілої сторони правочину і другої сторони з метою отримання власної або обопільної вигоди;
2) виникнення негативних наслідків для довірителя та незгода його з такими наслідками;
3) дії представника здійснюються в межах наданих йому повноважень.
Таким чином, зловмисна домовленість - це умисна змова представника однієї сторони правочину з другою стороною, внаслідок чого настають несприятливі наслідки для особи, від імені якої вчинено правочин. У визнанні правочину недійсним з відповідної підстави доведенню підлягає не наявність волі довірителя на вчинення правочину, а існування умислу представника, який усвідомлює факт вчинення правочину всупереч інтересам довірителя, передбачає настання невигідних для останнього наслідків та бажає чи свідомо допускає їх настання (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі №910/7547/17).
Для задоволення позовних вимог за статтею 232 ЦК України необхідно на підставі певних доказів встановити, що представник за правочином вступив у зловмисну домовленість із другою стороною і діє при цьому у власних інтересах або в інтересах інших осіб, а не в інтересах особи, яку представляє. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю.
Критерій "зловмисності" не залежить від того, чи був направлений умисел повіреного на власне збагачення чи заподіяння шкоди довірителю, важливим є фактор того, що умови договору, укладеного повіреним, суперечать волі довірителя взагалі, тобто підставою для визнання правочину недійсним є розходження волі довірителя та волевиявленням повіреного при укладенні договору, а наслідки, що настали, є такими, що є неприйнятними для довірителя.
Згідно із ч. 4, 6 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
В даному випадку, як вже було зазначено, 19.02.2025 Вищим антикорупційним судом у справі № 991/8307/24 було затверджено угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором першого відділу управління процесуального керівництва, підтримання публічного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Карасем Миколою Вікторовичем та обвинуваченими ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .
Даним вироком Вищого антикорупційного суду у справі № 991/8307/24 було встановлено, що правочини за яким у ДП «НКХП» утворилась заборгованість перед ТОВ "Борошно покровське", яке, в свою чергу, відступило право вимоги ТОВ "Агропромисловий союз Харківщини", вчиненні внаслідок зловмисної домовленості представника ДП «НКХП» – директора ОСОБА_1 (який обіймав посаду на момент вчинення правочину) з представниками ТОВ "Борошно покровське" і ТОВ "Агропромисловий союз Харківщини".
Аналіз установлених вироком Вищого антикорупційного суду від 19.02.2025 у справі № 991/8307/24 обставин свідчить про наявність у спірних правовідносинах усіх трьох обов`язкових ознак правочину, вчиненого внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, передбачених частиною першою статті 232 ЦК України:
1) ОСОБА_1 , діючи як представник ДП «НКХП», узгоджено діяв із представниками ТОВ «Борошно покровське» та ТОВ «Агропромисловий союз Харківщини» в межах єдиного злочинного умислу та в інтересах інших осіб, а не державного підприємства;
2) унаслідок таких дій для ДП «НКХП» настали істотні негативні майнові наслідки у вигляді втрати права на отримання 41,8 млн грн та одночасного збереження заборгованості в розмірі 40,6 млн грн;
3) ОСОБА_1 вчиняв відповідні юридично значущі дії як керівник ДП «НКХП», тобто в межах формально наданих йому представницьких повноважень.
Суд також зазначає, що у даному випадку визначальним є не одержання представником особистої майнової вигоди, а встановлення того, що він усвідомлював суперечність своїх дій інтересам довірителя, передбачав настання невигідних для нього наслідків та бажав або свідомо допускав їх настання.
Разом з тим, встановлені судом обставини, які викладені вище, спростовують твердження ТОВ "Агропромисловий союз Харківщини" про неможливість застосування до спірних правовідносин норм статті 232 ЦК України.
При цьому, суд критично ставиться до посилань ТОВ "Агропромисловий союз Харківщини" та ОСОБА_1 про те, що внаслідок укладання спірних правочинів ДП "НКХП" не просто отримало фінансування, а спожило його для закупівлі зерна, оплати енергоносіїв та виплати боргів із зарплат; тобто кошти залишилися в обороті ДП "НКХП", забезпечивши його функціонування.
Дійсно, матеріалами справи підтверджується факт отримання ДП "НКХП" від ТОВ «Борошно покровське» передоплати в розмірі 40,6 млн грн. Однак, при цьому вироком Вищого антикорупційного суду від 19.02.2025 у справі № 991/8307/24 також встановлено, що внаслідок відповідних дій тодішнього керівництва ДП «НКХП» щодо укладання низки договорів з ТОВ «Борошно покровське», для ДП «НКХП» настали істотні негативні майнові наслідки у вигляді втрати права на отримання 41,8 млн грн та одночасного збереження заборгованості в розмірі 40,6 млн грн. 
Зокрема, внаслідок вчинення ДП «НКХП» в особі ОСОБА_1 низки дій було одночасно сформовано дві зустрічні заборгованості: вимоги ДП «НКХП» до ТОВ «Борошно покровське» на суму 41,8 млн грн за фактично поставлені товари та надані послуги та вимоги ТОВ «Борошно покровське» до ДП «Новопокровський КХП» на суму 40,6 млн грн щодо повернення передплати за договором № 0005/2.
23.05.2016 від імені ТОВ «Борошно покровське» було заявлено вимогу про повернення передплати в сумі 40,6 млн грн.
Станом на 23.06.2016 вимоги ДП «Новопокровський КХП» до ТОВ «Борошно покровське» перевищували 40,6 млн грн. Отже, ОСОБА_1 як керівник державного підприємства, мав юридичну та фактичну можливість припинити відповідні зустрічні однорідні грошові зобов`язання шляхом їх зарахування.
Проте ОСОБА_1 умисно не здійснив такого зарахування. Натомість він письмово визнав від імені ДП «Новопокровський КХП» заборгованість перед ТОВ «Борошно покровське» за договором № 0005/2 у сумі 40,6 млн грн.
Суд зазначає, що така поведінка об`єктивно не відповідала інтересам ДП «НКХП». За звичайних умов господарської діяльності добросовісний керівник підприємства, маючи зустрічну вимогу, яка перевищує суму заявленої до підприємства заборгованості, повинен був ужити заходів для припинення зустрічних зобов`язань та запобігання стягненню коштів із підприємства.
Натомість, як встановлено судом та підтверджено вироком ВАКС у справі № 991/8307/24, ОСОБА_1 не лише не скористався можливістю проведення зарахування, а й учинив подальші дії, які унеможливили таке зарахування в майбутньому.
Так, 21.11.2016 ДП «Новопокровський КХП» в особі ОСОБА_1 , ТОВ «Борошно покровське» та ТОВ «Агропромисловий союз Харківщини» уклали тристоронній договір про відступлення права вимоги № 2-05/10, відповідно до якого право вимоги до ДП «НКХП» за договором № 0005/2 у сумі 40,6 млн грн було передано від ТОВ «Борошно покровське» до ТОВ «Агропромисловий союз Харківщини».
Отже, ОСОБА_1 особисто, діючи від імені ДП «НКХП», підписав тристоронній договір № 2-05/10 та безпосередньо взяв участь у правочині, наслідком якого стало унеможливлення проведення зарахування зустрічних вимог ДП «НКХП» до ТОВ «Борошно покровське».
Як встановлено вироком Вищого антикорупційного суду від 19.02.2025 у справі № 991/8307/24, за умовами договору № 2-05/10 ТОВ «Агропромисловий союз Харківщини» зобов`язалося сплатити ТОВ «Борошно покровське» 40,6 млн грн як плату за одержане право вимоги. Однак зазначені кошти сплачені не були. 
При цьому ТОВ «Борошно покровське» не вживало заходів щодо стягнення з ТОВ «Агропромисловий союз Харківщини» передбаченої договором плати за відступлення права вимоги.
Наведене свідчить, що договір відступлення права вимоги був лише формально відплатним, тоді як фактично право вимоги на суму 40,6 млн грн було передано без одержання первісним кредитором будь-якого зустрічного майнового еквівалента.
Подальші дії учасників правовідносин також підтверджують відсутність у договору № 2-05/10 самостійної економічної мети.
26.12.2016 ОСОБА_7 як єдиний учасник ТОВ «Борошно покровське» прийняв рішення про ліквідацію товариства. Постановою Господарського суду Харківської області від 13.04.2017 ТОВ «Борошно покровське» було визнано банкрутом із затвердженням ліквідаційного балансу.
Унаслідок банкрутства ТОВ «Борошно покровське» право вимоги Позивача на суму 41,8 млн грн за фактично поставлені товари та надані послуги було припинено без отримання оплати, а відповідну дебіторську заборгованість списано в бухгалтерському обліку ДП «НКХП».
Водночас право вимоги до ДП «НКХП» на суму 40,6 млн грн не припинилося, оскільки до відкриття процедури банкрутства ТОВ «Борошно покровське» воно було відступлене ТОВ «Агропромисловий союз Харківщини».
Таким чином, унаслідок сукупності спірних правочинів та пов`язаних із ними дій було створено ситуацію, за якої Позивач утратив можливість стягнути 41,8 млн грн за фактично передані товари та надані послуги, однак залишився боржником за вимогою на суму 40,6 млн грн.

Крім того, судом досліджено аудиторський звіт Північно-східного офісу Державної аудиторської служби України від 22.06.2017 № 01-10/16 про результати державного фінансового аудиту діяльності Державного підприємства «Новопокровський комбінат хлібопродуктів» за період з 01.03.2012 по 31.03.2017 року.
Зі змісту зазначеного аудиторського звіту вбачається, що ДП «Новопокровський КХП» є державним підприємством, основним видом діяльності якого є виробництво та реалізація борошномельної продукції, комбікормів, круп, висівок, а також надання послуг із приймання, зберігання, сушіння, очищення та відвантаження зерна.
Аудитом окремо досліджено господарські взаємовідносини ДП «Новопокровський КХП» з ТОВ «Борошно Покровське» та подальшу передачу права вимоги ТОВ «Агропромисловий союз Харківщини». У звіті зазначено, що між ДП «Новопокровський КХП» та ТОВ «Борошно Покровське» було укладено договір від 06.01.2016 № 0005/2 на поставку борошна пшеничного вищого сорту на загальну суму 62 700,0 тис. грн.
Згідно з даними бухгалтерського обліку, наведеними в аудиторському звіті, за зазначеним договором від ТОВ «Борошно Покровське» надійшло 46 700,0 тис. грн, з яких ДП «Новопокровський КХП» було повернуто 6 100,0 тис. грн, у зв`язку з чим заборгованість підприємства склала 40 600,0 тис. грн. При цьому аудитом зазначено, що поставка товару за договором від 06.01.2016 № 0005/2 ДП «Новопокровський КХП» не здійснювалась.
Також аудиторським звітом встановлено, що між ТОВ «Борошно Покровське» як первісним кредитором, ТОВ «Агропромисловий союз Харківщини» як новим кредитором та ДП «Новопокровський КХП» як боржником було укладено тристоронній договір про відступлення права вимоги від 21.11.2016 № 2-05/10. За умовами цього договору новий кредитор набув право вимоги до ДП «Новопокровський КХП» щодо сплати грошових коштів у сумі 40 600,0 тис. грн.
Суд бере до уваги, що відповідно до аудиторського звіту передача права вимоги була відображена у бухгалтерському обліку ДП «НКХП», а станом на 01.12.2016 перед ТОВ «Агропромисловий союз Харківщини» обліковувалась кредиторська заборгованість у сумі 40 600,0 тис. грн. Крім того, у звіті зазначено, що після отримання вимоги нового кредитора ДП «Новопокровський КХП» листом від 20.12.2016 № 537 підтвердило наявність відповідного зобов`язання та повідомило про неможливість його виконання у запропонований строк.
Аудиторським звітом також зафіксовано, що ТОВ «Агропромисловий союз Харківщини» звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з ДП «Новопокровський КХП» заборгованості у сумі 40 600,0 тис. грн, а рішенням Господарського суду Харківської області від 04.04.2017 у справі № 922/482/17 позов було задоволено та стягнуто з ДП «Новопокровський КХП» 40 600,0 тис. грн заборгованості і 240,0 тис. грн судового збору. При цьому у звіті зазначено, що доказів апеляційного оскарження цього рішення не надано.
Отже, наведені в аудиторському звіті дані підтверджують, що спірні правовідносини щодо заборгованості у сумі 40 600,0 тис. грн були не лише відображені у бухгалтерському обліку ДП «Новопокровський КХП», але й визнавалися самим підприємством, були предметом судового розгляду у справі № 922/482/17 та завершилися ухваленням судового рішення про стягнення відповідної суми заборгованості.

У постанові від 07.12.2018 у справі № 910/7547/17 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в частині застосування статті 232 ЦК України зазначила, що зловмисна домовленість – це умисна змова представника однієї сторони правочину з другою стороною, внаслідок чого настають несприятливі наслідки для особи, від імені якої вчинено правочин. У визнанні правочину недійсним з відповідної підстави доведенню підлягає не наявність волі довірителя на вчинення правочину, а існування умислу представника, який усвідомлює факт вчинення правочину всупереч інтересам довірителя, передбачає настання невигідних для останнього наслідків та бажає чи свідомо допускає їх настання.
У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29.08.2018 у справі №522/15095/15-ц зазначено, що тлумачення статті 232 ЦК України свідчить, що під зловмисною домовленістю необхідно розуміти умисну змову однієї сторони із представником іншої, проти інтересів особи, яку представляють. Зловмисна домовленість представника з контрагентом особи, що представляють, створює правову ситуацію, коли дійсна воля довірителя, яку повинен втілювати представник, замінюється його власною волею, що суперечить волі довірителя. Саме підміна волі довірителя волею представника і слугує підставою для визнання такого правочину недійсним. Тобто в основу зловмисної домовленості покладено умисні дії представника, який усвідомлював, що вчиняє правочин усупереч інтересам довірителя та бажав (або свідомо допускав) їх настання.
Для кваліфікації правочину як вчиненого внаслідок зловмисної домовленості потрібно встановити, що: від імені однієї із сторін правочину виступав представник, хоча й не виключаються випадки, коли від імені обох сторін виступають представники; зловмисна домовленість і вчинення правочину з іншою стороною відбулася на підставі наявних повноважень представника; існував умисел в діях представника щодо зловмисної домовленості; настали несприятливі наслідки для особи, яку представляють; існує причинний зв`язок поміж зловмисною домовленістю і несприятливими наслідками для особи, яку представляють.

Суд зазначає, що формальна наявність у Яковенка А.В. повноважень на вчинення відповідних дій не спростовує можливості застосування статті 232 ЦК України, оскільки зазначена норма регулює саме випадки, коли представник діє в межах своїх повноважень, але використовує їх не в інтересах особи, яку представляє, а для реалізації попередньої умисної домовленості з іншою стороною.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 22.10.2019 у справі № 911/2129/17 зазначила, що частина перша статті 232 ЦК України підлягає застосуванню також при вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого керівником юридичної особи внаслідок зловмисної домовленості з другою стороною.
Таким чином суд приходить до висновку, що статус Яковенка А.В. як органу юридичної особи, а не представника за довіреністю, не виключає застосування до спірних правовідносин статті 232 ЦК України.
З урахуванням наведеного суд доходить висновку, що договір поставки № 0005/2 від 06.01.2016, пов`язані з ним дії щодо формування та визнання заборгованості ДП «НКХП», а також тристоронній договір про відступлення права вимоги № 2-05/10 від 21.11.2016 були складовими зловмисної домовленості.

Крім того, суд зазначає, що договір про відступлення права вимоги № 2-05/10 від 21.11.2016 не може розглядатися відокремлено від поставки № 0005/2 від 06.01.2016.
Саме договір № 2-05/10 від 21.11.2016 юридично завершив створення умов, за яких ДП «НКХП» був позбавлений можливості провести зарахування зустрічних однорідних вимог і водночас зберіг за собою обов`язок сплатити 40,6 млн грн особі, яка не мала зустрічних зобов`язань перед ДП «НКХП».
За таких обставин тристоронній договір відступлення права вимоги № 2-05/10 від 21.11.2016 є не звичайною господарською операцією із заміни кредитора, а продовженням тієї самої зловмисної домовленості, спрямованої на виведення майнових прав із господарської сфери ДП «НКХП» та стягнення з державного підприємства штучно збереженої заборгованості.

Як вже зазначалось, відповідно до ч. 3 ст. 92 ЦК України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, а також яка є членом колегіального виконавчого органу юридичної особи, з моменту її вступу на посаду набуває обов`язків щодо такої юридичної особи, зокрема зобов`язана діяти виключно в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно, у межах повноважень, наданих статутом юридичної особи і законодавством, і у спосіб, який, на її добросовісне переконання, сприятиме досягненню мети діяльності юридичної особи, у тому числі уникаючи конфлікту інтересів. Члени наглядової ради або ради директорів юридичної особи мають такі самі обов`язки щодо відповідної юридичної особи та повинні діяти в інтересах цієї юридичної особи та всіх її власників (акціонерів, учасників).
У постанові від 04.12.2018 у справі № 910/21493/17 Верховний Суд зазначив, що з огляду на довірчий характер відносин між юридичною особою та її керівником протиправна поведінка посадової особи може полягати не лише в перевищенні нею повноважень або невиконанні прямих приписів установчих документів.
Така поведінка може виражатися також у неналежному та недобросовісному використанні наданих повноважень, недотриманні меж нормального господарського ризику, наявності особистої заінтересованості, зловживанні розсудом, а також у прийнятті очевидно необачних чи марнотратних рішень
Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 22.10.2019 у справі № 911/2129/17.
З урахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку, що поведінка ОСОБА_1 , як директора ДП «НКХП», не відповідала критеріям добросовісності, розумності та дій в інтересах ДП «НКХП».
Як вже зазначалося, ОСОБА_1 , обіймаючи посаду директора ДП «НКХП», продовжував постачання товарів і надання послуг суб`єкту господарювання, який систематично не виконував зобов`язань з оплати, не вжив заходів щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, визнав заборгованість державного підприємства та підписав договір відступлення права вимоги, укладення якого фактично унеможливило проведення такого зарахування і забезпечило збереження вимоги до ДП «НКХП» на користь іншої юридичної особи.
Зазначені дії не можуть бути кваліфіковані судом як звичайний господарський ризик, оскільки вони не мали розумного економічного обґрунтування, не були спрямовані на одержання прибутку, збереження майна чи мінімізацію збитків ДП «НКХП». Їх наслідком стало вибуття майна державного підприємства, втрата можливості погашення його дебіторської заборгованості та одночасне збереження кредиторської заборгованості перед іншою особою. 
Як вже неодноразово зазначалось, відсутність самостійної господарської мети зазначених дій та їх спрямованість на реалізацію єдиного злочинного умислу додатково підтверджуються обставинами, встановленими вироком Вищого антикорупційного суду.
Враховуючи вищевикладене, заявлений ДП «НКХП» позов підлягає задоволенню, договір поставки № 0005/2 від 06.01.2016, та тристоронній договір про відступлення права вимоги № 2-05/10 від 21.11.2016 підлягають визнанню недійсними.

Щодо клопотання відповідача заявленого у судовому засіданні 15.04.2026 щодо застосування строків позовної давності суд зазначає таке.
Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки. 
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).
Як вбачається з матеріалів справи та зазначено вище, підставою заявлених вимог про визнання оспорюваних правочинів недійсними позивачем зазначена стаття 232 ЦК України. Отже позов обґрунтований обставинами, які були встановлені вироком ВАКС України 19.02.2025 у справі №991/8307/24.
ДП «НКХП» зазначає, що не приймало участі у судовому розгляді кримінальної справи № 991/8307/24, копія вироку від 19.02.2025 негайно після його проголошення його представнику ВАКС не вручалася. Про такий факт та повний дійсний зміст вироку ВАКС від 19.02.2025 ДП «НКХП» стало відомо лише у березні 2025 року, після чого ним відповідно до ст. 380 КПК України було подано заяву про роз`яснення такого судового рішення в частині порядку виконання обвинуваченими умов угоди про визнання винуватості, з приводу чого ВАКС було прийнято ухвалу від 27.06.2025 у справі № 991/8307/24. У вказаній ухвалі від 27.06.2025 ВАКС прямо зазначив, що ДП «НКХП» не є учасником судового провадження у справі № 991/8307/24 та не є органом виконання цього судового рішення. Згідно з даними ЄДРСР, судове рішення реєстраційний номер 125270405 було надіслано ВАКС 19.02.2025, проте надання загального доступу до нього в Реєстрі забезпечено тільки 19.09.2025.
Отже, саме з цього моменту розпочався перебіг позовної давності. Доказів того, що позивач дізнався раніше про порушення його прав спірними правочинами матеріали справи не містять.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що ДП «НКХП» звернувся з даним позовом в межах строку, встановленого ст. 257 ЦК України, а тому підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності в даному випадку відсутні.

Щодо доводів ТОВ «Агропромисловий союз Харківщини» про необхідність застування двосторонньої реституції та повернення ДП «НКХП» грошових коштів в сумі 40,6 млн грн отриманих в раках договору поставки № 0005/2 від 06.01.2016, який підлягає визнанню недійсним згідно з даним рішенням.
Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово зазначала, що перелік способів захисту, визначений у частині 2 статті 16 ЦК України, не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини 2 вказаної статті). Застосування конкретного способу захист цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення.
Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/1 (пункт 40), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17).
Визнання правочину недійсним являє собою спосіб захисту, наслідком застосування якого припинення регулятивної сили правочину як юридичного факту, тобто визнання його таким, що не породжує юридичних наслідків. 
Відповідно разом з цим анулюються цивільні права та обов`язки, що виникли у сторін при вчиненні правочину, або цивільні права та обов`язків припиняються на майбутнє (якщо за недійсним правочином права й обов`язки передбачалися лише на майбутнє) для недопущення розвитку на підставі правочину відповідних йому правовідносин, пов`язаних з його виконанням, а також встановлення заборони на виконання правочину.
Загальні правила щодо правових наслідків недійсності правочинів сформульовані в статті 216 ЦК України, в частині першій якої вказано, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів (частина третя статті 216 ЦК України).
У постановах від 12.12.2018 у справі №644/7422/16 та від 18.09.2024 у справі №918/1043/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що застосування зазначених правових наслідків засвідчує факт повернення сторін у первісний стан. У цивілістичній науці та судовій практиці цей процес називають двосторонньою реституцією.
При цьому Цивільний кодекс України не пов`язує можливість застосування наслідків недійсності правочину з добросовісністю сторін правочину, і добросовісність сторони до уваги не береться. Сторони зобов`язані повернути все отримане за недійсним правочином лише тому, що правочин визнано недійсним.
За змістом статті 216 ЦК України наслідком недійсності правочину є застосування двосторонньої реституції незалежно від добросовісності сторін правочину (пункт 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі №909/968/16).
У подальшому, застосовуючи статтю 216 ЦК України, Велика Палата Верховного Суду в пунктах 66-70 постанови від 20.07.2022 у справі №923/196/20 зробила висновки, які узгоджуються з наведеними вище висновками про застосування вказаної норми.
Так, Велика Палата Верхового Суду вказала, що за змістом абзацу першого частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює для сторін тих прав та обов`язків, які зумовлені його вчиненням, а породжує лише передбачені законом наслідки, пов`язані з його недійсністю. Одним з таких наслідків є реституція. Вона спрямована на відновлення status quo anteу фактичному та правовому становищі сторін, яке існувало до вчинення недійсного правочину, шляхом нівелювання юридичного значення будь-яких дій, які сторони вчинили на виконання цього правочину. Тому кожна сторона зобов`язана повернути іншій у натурі все, що вона одержала на виконання недійсного правочину (абзац другий частини першої статті 216 ЦК України).
За недійсності правочину взаємне повернення сторонами одержаного за ним (двостороння реституція) є юридичним обов`язком, що виникає із закону та юридичного факту недійсності правочину. Таке поновлення сторін у попередньому становищі може застосовуватися лише тоді, коли майно, передане за відповідним правочином, залишається в його сторони. У разі неможливості здійснити реституцію в натурі, зокрема тоді, коли одержане полягає в користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, сторони зобов`язані відшкодувати вартість того, що одержали, за цінами, які існують на момент відшкодування (абзац другий частини першої статті 216 Цивільного кодексу України). Крім того, наслідком недійсності правочину є відшкодування за рахунок винної сторони другій стороні недійсного правочину або третій особі збитків і моральної шкоди, завданих у зв`язку із вчиненням недійсного правочину (частина друга статті 216 Цивільного кодексу України).
Отже, Цивільний кодекс України визначає такі загальні юридичні наслідки недійсності правочину: 1) основний - двостороння реституція - повернення сторін недійсного правочину до попереднього стану, тобто становища, яке існувало до його вчинення (абзац другий частини першої статті 216 Цивільного кодексу України); 2) додатковий - відшкодування збитків і моральної шкоди винною стороною на користь другої сторони недійсного правочину та третьої особи, якщо їх завдано у зв`язку із вчиненням такого правочину (частина друга статті 216 цього кодексу). 
Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою статті 216 ЦК України, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів (частина третя статті 216 ЦК України).

В процесі розгляду даної справи її сторонами не заперечується, що на виконання умов договору поставки № 0005/2 від 06.01.2016 ТОВ "Борошно покровське" здійснило перерахування на користь ДП "НКХП" попередньої оплати на загальну суму 40600000,00 грн.
Однак, як вже було зазначено вище, постановою Господарського суду Харківської області від 13.04.2017 по справі № 922/901/17 ТОВ “Борошно Покровське" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено голову ліквідаційної комісії Тищенко Оксану Іванівну. 
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 14.12.2017 у справі №922/901/17 затверджено наданий суду звіт ліквідатора і ліквідаційний баланс. Ліквідовано юридичну особу – Товариство з обмеженою відповідальністю "Борошно Покровське". Відповідні відомості щодо ліквідації названого товариства внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.
Згідно зі ст. 609 ЦК України, зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.
З огляду на викладене, зобов`язання ДП "НКХП" з повернення коштів отриманих в рамках договору поставки № 0005/2 від 06.01.2016 ТОВ "Борошно покровське" є припиненими.
При цьому, оскільки договір про відступлення права вимоги № 2-05/10 від 21.11.2016 також підлягає визнанню недійсними, відповідно на підставі статті 216 ЦК України він не породжує для його сторін будь-яких юридичних наслідків, в т.ч. щодо вимоги з повернення ДП "НКХП" грошових коштів на користь ТОВ «Агропромисловий союз Харківщини».
Таким чином, у ТОВ «Агропромисловий союз Харківщини» відсутнє право вимоги повернення ДП "НКХП" грошових коштів в зв`язку з недійсністю договорів поставки № 0005/2 від 06.01.2016 та договору про відступлення права вимоги № 2-05/10 від 21.11.2016
До того ж, як встановлено вироком Вищого антикорупційного суду від 19.02.2025 у справі № 991/8307/24 за цим, договором ТОВ "Агропромисловий союз Харківщини" зобов`язалося сплатити ТОВ "Борошно покровське" 40,6 млн грн у рахунок оплати отриманого права вимоги, однак цих коштів відповідно до домовленості учасників злочину сплачено не було. В подальшому ж під час процедури банкрутства ТОВ "Борошно покровське" дебіторську заборгованість ТОВ "Борошно покровське" до ТОВ "Агропромисловий союз Харківщини" на загальну суму 64,2 млн грн, у т.ч. 40,6 млн грн плати за уступку права вимоги до ДП "НКХП", продано іншому підконтрольному учасникам злочину підприємству ПП "Агроінвест" лише за 11,5 тис. грн. Надалі з боку ПП "Агроінвест" жодних заходів зі стягнення з ТОВ "Агропромисловий союз Харківщини" вказаного боргу не вживалося. 
Підсумовуючи викладене, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, відсутня потреба у поновленні майнових прав сторін спору та застосування наслідків недійсності спірних правочинів.

При прийнятті даного рішення суд також зазначає, що рішення суду, як найважливіший акт правосуддя, має ґрунтуватись на повному з`ясуванні того, чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у справі, якими доказами вони підтверджуються та чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.
У п. 58 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 "Справа "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04) Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", № 37801/97, п. 36, від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", № 49684/99, п. 30, від 27.09.2001).
У наведеній справі Європейський суд з прав людини наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент.
Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
З огляду на викладене, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на викладене, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 5324.80 грн витрат по сплаті судового збору.

Згідно з ст. 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства в умовах воєнного стану забороняється.
При цьому, відповідно до Рекомендацій прийнятих Радою суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, рекомендовано керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні. У випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.
У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, враховуючи поточну загострену обстановку в місті Харків, введення в зв`язку з цим особливого режиму роботи суду, при прийнятті даного рішення був вимушений вийти за межі строку, встановленого статтею 248 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-80, 123, 126, 129, 130, 232-233, 237-238, 240-241, 247 ГПК України, господарський суд, -  

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір поставки № 0005/2 від 06.01.2016, укладений між Державним підприємством "Новопокровський комбінат хлібопродуктів" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Борошно покровське".

Визнати недійсним договір про відступлення права вимоги № 2-05/10 від 21.11.2016, укладений між Державним підприємством "Новопокровський комбінат хлібопродуктів", Товариством з обмеженою відповідальністю "Борошно покровське" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агропромисловий союз Харківщини".

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромисловий союз Харківщини" (адреса: 61037, м. Харків, просп. Героїв Харкова, буд. 199А; код ЄДРПОУ 40951806) на користь Державного підприємства "Новопокровський комбінат хлібопродуктів" (адреса: 63523, Харківська обл., Чугуївський р-н, смт. Новопокровка, вул. Ім. В Вєсіча, буд. 1; код ЄДРПОУ: 00953042) 5324,80 грн. судового збору

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано в строки та в порядку визначеному ст. 256, 257 ГПК України з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено "21" липня 2026 р. 

Суддя		О.І. Байбак