УХВАЛА

09 липня 2026 року 
м. Київ

справа № 340/4726/25
адміністративне провадження № К/990/28609/26

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Дашутіна І. В., перевіривши касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2026 року у справі № 340/4726/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною і зобов`язання вчинити певні дії,
установив:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за періоди з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 за періоди з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації (поточної) грошового забезпечення з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року та з 01 грудня 2018 року по 31 грудня 2018 року включно. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року включно, з встановленням для обчислення індексації місяця підвищення (базового місяця) - січень 2008 року. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2018 року по 31 грудня 2018 року включно, з встановленням для обчислення індексації місяця підвищення (базового місяця) - березень 2018 року. Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення, відповідно до вимог абзаців 4, 5, 6, пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, за період з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2018 року. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування і виплату індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2018 року із врахуванням абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою.
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2025 року апеляційну скаргу відповідача залишено без руху та надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом подання до суду апеляційної інстанції, документу про сплату судового збору.
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2025 року апеляційну скаргу відповідача повернуто з огляду на не усунення недоліків апеляційної скарги.
Не погодившись із вказаним рішенням суду, Військова частина НОМЕР_1 24 квітня 2025 року подала апеляційну скаргу разом із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження, в обґрунтування якого зазначив, що первинно подану апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 було повернуто заявнику у зв`язку із невиконанням вимог ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху, а саме не надано документ про сплату судового збору. Після сплати судового збору Військова частина НОМЕР_1 звернулась до суду повторно та просить поновити пропущений строк.
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 04 травня 2026 року апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2025 року по справі № 340/4726/25 було залишено без руху та надано десятиденний строк для усунення недоліків апеляційної скарги, шляхом подання до суду клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду із наведенням поважних підстав такого пропуску, надання доказів надсилання копії апеляційної скарги та доданих до неї матеріалів іншому учаснику справи у спосіб, визначений статтею 44 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
На виконання вимог наведеної ухвали, відповідачем до суду було подано заяву про поновлення строку на подання апеляційної скарги, яку обґрунтовано посиланням на те, що відсутність належного фінансування військових частин у державі носить системний, поширений та тривалий характер, зумовлене дією правового режиму воєнного стану та відповідно пріоритетним розподілом обмеженого фінансового ресурсу центральними органами виконавчої влади, які реалізують державну політику у сфері безпеки, захисту та оборони нашої держави.
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2026 року визнано неповажними підстави пропуску строку на подання апеляційної скарги, наведені Військовою частиною НОМЕР_1 в поданій заяві про поновлення строку. Відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2025 року по справі № 340/4726/25 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Не погодившись з ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2026 року, військова частина НОМЕР_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою .
Перевіривши касаційну скаргу та додані до неї матеріали суддя-доповідач дійшов висновку про наявність підстав для її повернення скаржнику з наступних підстав.
За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Згідно із частиною третьою статті 328 КАС України у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову та заміни заходу забезпечення позову, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.
Положеннями частини четвертої статті 328 КАС України визначено перелік підстав касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті.
Перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень, прийнятих у справах, є вичерпним.
Так, за приписами абзацу другого частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Положеннями статті 330 КАС України визначено вимоги щодо форми та змісту касаційної скарги.
За приписами частини другої цієї статті у касаційній скарзі зазначаються:
- підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав);
- у разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій та третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування.
Водночас порушення норм права може виявлятися у:
- застосуванні норми, яку не належало застосовувати у відповідній ситуації;
- незастосуванні норми, яку належало застосувати;
- наданні застосованій нормі неправильного тлумачення.
Так, скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати, у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися, а також зазначити, в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Залишаючи апеляційну скаргу без руху апеляційний суд встановив, що ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2025 року апеляційну скаргу відповідача залишено без руху та надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом подання до суду апеляційної інстанції, документу про сплату судового збору. Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2025 року апеляційну скаргу відповідача повернуто з огляду на не усунення недоліків апеляційної скарги. Ухвала Третього апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2025 року про повернення апеляційної скарги відповідачем в касаційному порядку оскаржена не була та є чинною. 24 квітня 2025 року безпосередньо до суду апеляційної інстанції Військова частина НОМЕР_1 повторно подала апеляційну скаргу на рішення суду від 04 листопада 2025 року.
На виконання вимог наведеної ухвали, відповідачем до суду було подано заяву про поновлення строку на подання апеляційної скарги, яку обґрунтовано посиланням на те, що відсутність належного фінансування військових частин у державі носить системний, поширений та тривалий характер, зумовлене дією правового режиму воєнного стану та відповідно пріоритетним розподілом обмеженого фінансового ресурсу центральними органами виконавчої влади, які реалізують державну політику у сфері безпеки, захисту та оборони нашої держави.
Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження суд апеляційної інстанції в ухвалі від 21 травня 2026 року вказав, що підстави пропуску строку є поважними, якщо обставини які зумовили такі причини є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами. Підстави пропуску особою строку на оскарження судового рішення можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з дійсно непереборними та об`єктивними перешкодами, істотними труднощами, які не залежали від волі особи та унеможливили звернення із скаргою у встановлений процесуальним законом строк.
Суд наголосив, що відповідач, маючи намір добросовісної реалізації належного йому права на апеляційне оскарження судового рішення, повинен діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у нього прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом для чого, як особа, зацікавлена у поданні апеляційної скарги, має вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати усі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.
Також суд апеляційної інстанції вказав, що Відповідно до частини другої статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Тобто, як вказав суд апеляційної інстанції, скаржник має демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Суд апеляційної інстанції виснував, що з урахуванням наведеного, вважаємо, що обставини, пов`язані з фінансуванням установ чи організацій з державного бюджету, відсутністю в ньому коштів, не є поважними підставами при вирішенні питання про поновлення строку апеляційного оскарження.
Надаючи оцінку доводам скаржника про те, що пропуск строку на апеляційне оскарження пов`язаний із введенням воєнного стану, суд апеляційної інстанції зазначив, що введення з 24.02.2022 воєнного стану є безумовною підставою, яка відповідно до частини першої статті 121 КАС повинна враховуватися при вирішенні питання щодо поновлення процесуального строку. Однак, між введенням воєнного стану і пропуском процесуального строку повинен бути безпосередній, прямий причинний зв`язок.
Апеляційний суд зауважив, що питання поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку, виходячи з доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Натомість, сам лише факт запровадження воєнного стану не може бути підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення у всіх абсолютно випадках.
На переконання суду апеляційної інстанції, відповідач не обґрунтовує, яким чином введення воєнного стану в Україні вплинуло на його роботу та виконання повноважень, що в свою чергу обумовило значний пропуск строку на подання апеляційної скарги у цій справі.
Також суд зауважив, що Указ Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №64/2022 стосується лише введення воєнного стану в Україні, будь-яких змін в частині процесуальних строків, зокрема, на апеляційне оскарження судових рішень, до КАС України не вносилось.
Таким чином, суд апеляційної інстанції виснував, що станом на 19 травня 2026 року вимоги, зазначені в ухвалі від 04 травня 2026 року, заявником апеляційної скарги не виконані, а відповідно недоліки апеляційної скарги не усунуті.

У свою чергу, скаржник в касаційній скарзі жодним чином не спростовує, встановлені судом апеляційної інстанції, обставини.
Скаржником не обґрунтовано помилковість висновків суду апеляційної інстанції щодо застосування норм процесуального права, не зазначено, які саме норми були застосовані неправильно чи порушені, та не доводить, як такі порушення вплинули на результат розгляду питання, що свідчить про формальний характер касаційної скарги. 
Щодо посилання скаржника на практику Європейського суду з прав людини, Суд зауважує, що практика ЄСПЛ стосується осіб, яким держава зобов`язана забезпечити дотримання визначених гарантій. Так, положення Конвенції з прав людини та основоположних свобод спрямовані саме на захист прав та інтересів фізичних і юридичних осіб від протиправних дій з боку держави, а тому не поширюються на державні органи влади, що саме і діють від імені держави і чий статус є превальованим у правовідносинах із іншими особами.
Також, саме по собі посилання скаржника на подання первинної апеляційної скарги у межах установленого строку, не свідчить про наявність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження та не є безумовною підставою для відкриття апеляційного провадження. 
Повторне подання апеляційної скарги після її повернення саме по собі не відновлює та не зупиняє перебіг процесуального строку на апеляційне оскарження.
Поновлення пропущеного процесуального строку за відсутності об`єктивно непереборних причин суперечило б принципу правової визначеності, який є складовою верховенства права, та призвело б до невиправданого порушення балансу між сторонами у справі.
Невиконання скаржником вимог процесуального закону щодо належного оформлення апеляційної скарги, та як наслідок, повернення заявнику апеляційної скарги не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд остаточного і обов`язкового судового рішення після закінчення строку його апеляційного оскарження, а відтак не свідчить про наявність поважних підстав для поновлення цього строку.
Право відповідача на повторне звернення з апеляційною скаргою після її повернення не є абсолютним, окрім його реалізації без зайвих зволікань, скаржник повинен довести, що повернення вперше поданої апеляційної скарги відбулося з причин, які об`єктивно не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 23 грудня 2022 року у справі №380/17601/21.
Суд зауважує, що необхідність сплати судового збору при поданні апеляційної скарги встановлена законом, а тому відповідач, подаючи апеляційну скаргу, без документа про сплату судового збору, достеменно розумів про допущення ним порушення норм процесуального права.
Також, суд вважає за необхідне зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року N° 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов?язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.
Право на доступ до суду кореспондується обов`язок учасника справи добросовісно користуватися наданими процесуальними правами, дотримуватись установлених законом строків, форми та змісту процесуальних документів, а також виконувати інші вимоги процесуального законодавства, зокрема щодо своєчасної сплати судового збору.
Посилання скаржника на постанови Верховного Суду від 24 липня 2023 року у справі №200/3692/21 та від 07 вересня 2023 року у справі №120/3679/22 не свідчать про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права.
Наведені рішення не містять висновку про безумовне поновлення строку на апеляційне оскарження у випадку повторного подання апеляційної скарги після її повернення. Навпаки, у зазначених постановах Верховний Суд виходив із необхідності доведення особою наявності об`єктивних та непереборних обставин, які перешкоджали своєчасному зверненню до суду, а також підтвердження таких обставин належними доказами.
Водночас доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з оцінкою судом апеляційної інстанції наведених заявником причин пропуску строку та не містять обґрунтування неправильного застосування судом конкретної норми процесуального права.
При цьому скаржником не надано жодних належних доказів вчинення послідовних та регулярних дій, спрямованих на усунення обставин, які перешкоджали сплаті судового збору, у період з 23 грудня 2025 року до 24 квітня 2026 року, що свідчить про відсутність належної процесуальної активності.
Сам по собі факт запровадження воєнного стану на всій території України не є безумовною підставою для поновлення процесуальних строків.
Особа, яка заявляє про вплив воєнного стану на можливість своєчасного вчинення процесуальної дії, повинна довести існування конкретних обставин, які об`єктивно унеможливили або істотно ускладнили реалізацію відповідного процесуального права.
Натомість касаційна скарга не містить доводів щодо неправильного застосування апеляційним судом норм процесуального права при оцінці таких обставин.
Отже, скаржник належним чином не обґрунтовує, у чому саме полягає порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права при постановленні ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 299 КАС України.
Варто зазначити, що відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.
Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).
Отже, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Наведені у касаційній скарзі доводи не містять належного правового обґрунтування, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та не свідчать про неправильне застосування норм процесуального права, у зв`язку з чим наявні підстави для повернення касаційної скарги.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.
За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження.
На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 44, 328, 330, 332 КАС України,
постановив:
Касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2026 року у справі № 340/4726/25 - повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя	І.В. Дашутін