ЄУН 932/17248/25
Провадження №2/932/5446/25
РІШЕННЯ
іменем України
заочне
07.07.2026            місто Дніпро

Шевченківський районний суд міста Дніпра в складі: головуючого – судді Салькової В.С., за участю секретарів судового засідання Щербаченко А.В., Батченко Н.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , третя особи без самостійних вимог щодо предмета спору: Комунальне підприємство «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради, про виселення, 
ВСТАНОВИВ: 

Дніпровська міська рада звернулася до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказала, що за матеріалами інвентаризаційної справи за адресою: АДРЕСА_1 , значаться житлові будинки літ А-2 (складається з квартир АДРЕСА_2 на першому поверсі та нежитлового приміщення №5 на цокольному поверсі), літ.Б-1(складається з квартир АДРЕСА_3 ), які зареєстровані балансовою належністю за Жовтневим РКН на підставі рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради №685 від 16.08.1960, про що 14.01.1961 видане реєстраційне посвідчення та зроблено запис до облікової книги №3 за реєстровим №130. Таким чином, в комунальній власності територіальної громади міста в особі Дніпровської міської ради перебуває квартира АДРЕСА_4 . 
У провадженні Шевченківського районного суду міста Дніпра перебувала справа №932/2001/24 за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання права користування частиною квартири АДРЕСА_5 . ОСОБА_1 зазначав, що він зареєстрований з 01.06.1993 та мешкає з 1990 року в квартирі АДРЕСА_6 , а за згодою колишнього квартиронаймача він та члени його сім`ї у 1992 році були вселені також до квартири АДРЕСА_7 . Ухвалою суду від 07.08.2025 позовна заява ОСОБА_1 була залишена без розгляду. В цій справі позивач не додав до позову доказів на підтвердження підстав його вселення ані до квартири АДРЕСА_6 , ані до квартири АДРЕСА_7 . За відомостями департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради згідно з наявними картотеками з питань реєстрації фізичних осіб у квартирі АДРЕСА_7 зареєстровані особи відсутні. 
Проживання у квартирі відповідача перешкоджає міській раді розподілити її іншим особам, які потребують такого житла, тому відповідач підлягає виселенню, оскільки у нього відсутні законні підстави для проживання в квартирі. Просить суд виселити ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_5 без надання іншого житлового приміщення. 
Ухвалою суду 17.12.2025 відкрите загальне позовне провадження у справі та призначене в ній підготовче засідання.
Ухвалою суду від 16.03.2026 підготовче провадження у справі закрите та справу призначено до розгляду по суті.
06.05.2026 судове засідання відкладалося на 07.07.2026 через неявку відповідача. 
07.07.2026 відповідач вчергове не з`явився за викликом суду, повідомлявся про час і місце розгляду справи у встановлений законом спосіб, відзиву на позов суду не надав, про причини неявки та свою позицію у справі не повідомив. 
Від представника позивача ОСОБА_2 надійшла до суду заява з підтриманням позовних вимог. 
Врахувавши неявку відповідача, неподання ним відзиву та згоду позивача на проведення заочного розгляду справи, судом постановлено розглядати дану справу з ухваленням заочного рішення в порядку статей 280-282 ЦПК України за наявними у справі матеріалами.
Представник третьої особи – Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради також у судове засідання не з`явився, заяв та клопотань будь-якого змісту від третьої особи не надходило. 
Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. 
Судом установлено, що місце проживання відповідача ОСОБА_1 з 01.06.1993 і дотепер зареєстроване за адресою: АДРЕСА_8 зареєстровані особи відсутні (а.с.10,11,22). 
Карточка прописки за адресою: АДРЕСА_9 , містить відомості про ( ОСОБА_3 (а.с.10-зв.-11). 
За відомостями КП «Жилсервіс-5» ДМР за адресою: АДРЕСА_1 , квартири АДРЕСА_7 та АДРЕСА_6 , договори найму відсутні (а.с.12). 
Рішенням №270 за березень 1982 року виконавчого комітету Бабушкінської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська змінювалися умови найму квартири АДРЕСА_7 та наймачем зазначено ОСОБА_4 (а.с.13-14). 
Картка квартиронаймача № НОМЕР_1 щодо квартири АДРЕСА_7 містить відомості про те, що з травня 1984 року особовий рахунок по квартирі закритий (а.с.12-зв.). 
Картка квартиронаймача АДРЕСА_10 щодо квартири АДРЕСА_6 містить закреслені відомості про квартиронаймача ОСОБА_5 та внесені дані ОСОБА_6 . Останні записи вчинені за квітень 1992 року щодо складу сім`ї у дві особи без зазначення прізвищ (а.с.14-зв.). 
13.07.1976 виконкомом Бабушкінської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська виданий контрольний талон до ордеру №574 на ім`я ОСОБА_5 , ордер виданий на підставі рішення виконкому №1200 від 07.07.1976 щодо квартири АДРЕСА_6 , в талоні зазначені члени сім`ї: сини ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . 
Рішенням №196 від 05.02.1982 виконавчого комітету Бабушкінської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська змінені умови найму квартири АДРЕСА_6 у зв`язку зі зміною прізвища ОСОБА_5 на ОСОБА_6 , зазначені члени сім`ї: чоловік ОСОБА_9 та сини ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (а.с.15зв.-16). 
За відомостями КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради станом на 31.12.2012 за матеріалами інвентаризаційної справи за адресою: АДРЕСА_1 значаться житлові будинки літ А-2 (складається з квартир АДРЕСА_2 на першому поверсі та нежитлового приміщення №5 на цокольному поверсі), літ.Б-1(складається з квартир АДРЕСА_3 ), які зареєстровані балансовою належністю за Жовтневим РКН на підставі рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради №685 від 16.08.1960, про що 14.01.1961 видане реєстраційне посвідчення та зроблено запис до облікової книги №3 за реєстровим №130. На праві приватної власності за фізичними особами зареєстровані квартири АДРЕСА_3 (а.с17). 
На підтвердження фактичного проживання ОСОБА_1 та користування ним частиною квартири АДРЕСА_5 з 1991 року позивачем надано акт про проживання в житловому приміщенні від 08.10.2023, підписаний мешканкою квартири АДРЕСА_11 ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , яка мешкає по АДРЕСА_12 (а.с.18). 
Правовідносини у даній справі регулюються Цивільним кодексом України та Житловим кодексом України, який діяв на час тривання правовідносин на звернення позивач з цим позовом до суду. 
Стаття 47 Конституції України гарантує право кожного на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно з ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
За загальним правилом, передбаченим у ст.109 ЖК України, виселення з жилих приміщень без надання іншого житла не допускається.
Водночас положеннями ст.116 ЖК України визначені підстави для виселення громадян без надання іншого жилого приміщення.
Позивач зазначає як підставу для виселення без надання іншого жилого приміщення відсутність правових підстав у ОСОБА_1 для користування квартирою АДРЕСА_5 , що фактично є самоправним зайняттям жилого приміщення. 
За нормами ч.3 ст.116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.
Такими, що самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися до нього самовільно без будь-яких підстав, а саме без відповідного рішення про надання їм цього приміщення та відповідно ордера на житлове приміщення. Виселення цих осіб пов`язане з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі.
Судом з матеріалів справи встановлено, що місце проживання відповідача ОСОБА_1 зареєстроване у квартирі АДРЕСА_4 з 01.06.1993, та з сукупного змісту відомостей карточки прописки, рішення про зміну умов найму квартири АДРЕСА_6 , контрольного талону до ордера №574 можна дійти висновку, що ця квартира 07.07.1976 була надана у користування матері ОСОБА_1 – ОСОБА_12 та її синам – ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . 
В той самий час доказів на підтвердження наявності правових підстав для користування ОСОБА_1 приміщенням квартири АДРЕСА_5 у справі не вбачається. 
Отже, ОСОБА_1 фактично займає спірне житлове приміщення, однак ордер йому не видавався, договір найму жилого приміщення укладений не був, спірне приміщення ним використовується самовільно, жодних документів, які можуть бути підставою для використання ним квартири, суду не надано.
За змістом ст.64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.
Відповідач, який не виявив інтересу до цієї справи, не довів жодними належними і достатніми доказами, що він вселився в квартиру АДРЕСА_7 як член сім`ї останнього її наймача, або вселився за його згодою, вів з ним спільне господарство, або того, що існують інші підстави, які свідчать про законність його проживання там.
Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Як унормовано ст.41 Конституції України, ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Згідно з ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
За змістом ст.ст.317, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Стаття 319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно зі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який його власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись в судовому порядку.
Суд звертає увагу, що в спірних правовідносинах права позивача як власника спірного майна захищені статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно зі ст.327 ЦК України у комунальній власності є майно, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.
Частина перша статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування Україні» вказує, що територіальним громадам міст належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, житловий фонд, та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності.
Частиною 8 цієї статті передбачено, що право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів.
Відповідно до ст.5 ЖК України державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих рад народних депутатів та у віданні міністерств, державних комітетів відомств. 
В пункті 27 рішення ЄСПЛ від 17.05.2018 у справі «Самов`яз проти України» зазначено, що рішення про виселення становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо тільки воно не ухвалене згідно із законом, не переслідує одну із законних цілей, наведених у пункті 2 статті 8 Конвенції, і не вважається необхідним у демократичному суспільстві. Будь-яка особа, якій загрожує виселення, повинна мати можливість, щоб пропорційність відповідного заходу була визначена судом. Зокрема, якщо було наведено відповідні аргументи щодо пропорційності втручання, національні суди повинні ретельно розглянути їх та надати належне обґрунтування.
Відтак, суд вважає, що позовні вимоги про виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_5 без надання іншого житлового приміщення є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
При зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 3028,00 грн. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено, сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.258-259,263-265,280-282,352,354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Дніпровської міської ради (49000, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 75, код за ЄДРПОУ 26510514) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_13 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про виселення – задовольнити. 
Виселити ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_5 без надання іншого житлового приміщення. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Дніпровської міської ради у відшкодування сплаченого судового збору 3028,00 (три тисячі двадцять вісім) грн.
Заочне рішення може бути переглянуте Шевченківським районним судом міста Дніпра за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання рішення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, яка може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення. 
Повне рішення суду складене 17.07.2026.

Суддя:         В.С. Салькова