ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2026 року	м. Львів	Справа № 380/25022/25 пров. № А/857/33938/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Сала П. І.,
суддів: Глазька С. М., Димарчук Т. М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 11 червня 2026 року про відмову у встановленні судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини  НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

У грудні 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_2 у період з 01.01.2020 по 28.11.2020 грошового забезпечення, а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань, премії, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020 на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", з урахуванням раніше виплачених сум із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_2 перерахунок та виплату з урахуванням раніше виплачених сум грошового забезпечення за період з 01.01.2020 по 28.11.2020 грошового забезпечення, а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премії, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020 року 2102 грн, на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" з урахуванням раніше виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . 28.11.2020 був виключений із списків особового складу та всіх видів забезпечення. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови № 103, відновлено дію пункту 4 Постанови № 704 в редакції, що діяла до 21.02.2018 та передбачала, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14. Постановою № 704 закладений механізм щорічного збільшення розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням у залежності від зміни розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" розмір прожиткового мінімуму на 01.01.2018 встановлений на рівні 1762 грн, прожитковий мінімум для працездатних осіб, що встановлений законами України про Державний бюджет України на 2020 рік є більшим. Отже, за час проходження військової служби позивачу виплачене у меншому, ніж законодавчо належало, грошове забезпечення, грошова допомога для оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, премія, оскільки відповідач неправильно обрахував розмір місячного грошового забезпечення, який є розрахунковою величиною для вказаних виплат, оскільки грошове забезпечення нараховувалось із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01.01.2018, а не на 01.01.2020.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12.02.2026 у справі № 380/25022/25, яке набрало законної сили, позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 , які полягають у застосуванні з 29.01.2020 розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, при нарахуванні ОСОБА_3 грошового забезпечення та інших виплат у 2020 році.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 за період із 29.01.2020 по 28.11.2020 грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премії, із застосуванням в якості розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020 рік відповідно та провести його виплату з урахуванням раніше виплачених сум, а також із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
20.05.2026 представник позивача звернувся до суду із заявою про встановлення судового контролю за виконанням вищезазначеного судового рішення в порядку статей 382, 383 КАС України, в якій просив:
- визнати протиправними дії, що сприяло порушенню закону військовою частиною НОМЕР_1 при виконанні судового рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12.02.2026 у справі № 380/25022/25 про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 за період із 29.01.2020 по 28.11.2020 грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премії, із застосуванням в якості розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020 рік відповідно та провести його виплату з урахуванням раніше виплачених сум, а також із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 вжити заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12.02.2026 у справі № 380/25022/25 про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 за період із 29.01.2020 по 28.11.2020 грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премії, із застосуванням в якості розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020 рік відповідно та провести його виплату з урахуванням раніше виплачених сум, а також із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44;
- встановити військовій частині НОМЕР_1 контроль за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання військової частини НОМЕР_1 подати у встановлений судом строк звіт про виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12.02.2026 у справі № 380/25022/25 про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 за період із 29.01.2020 по 28.11.2020 грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премії, із застосуванням в якості розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020 рік відповідно та провести його виплату з урахуванням раніше виплачених сум, а також із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.
На обґрунтування заяви зазначив, що 22.04.2026 позивач звернувся письмово до військової частини НОМЕР_1 із заявою про виконання рішення суду від 12.02.2026 у справі № 380/25022/25 та надання довідки про грошове забезпечення з розшифруванням за період військової служби. У відповідь на цю заяву військова частина НОМЕР_1 повідомила, що виконання вказаного судового рішення про здійснення перерахунку та виплати грошового забезпечення буде виконано шляхом замовлення коштів для виконання в добровільному порядку та після надходження фінансування. При цьому було надано довідку-розрахунок коштів, необхідних для виконання рішення суду від 12.02.2026 у справі № 380/25022/25, з якої вбачається, що відповідач протиправно здійснив перерахунок грошового забезпечення без урахування індексації, яка була виплачена позивачу за період з 29 січня по 28 листопада 2020 року в сумі 2219,86 грн з урахуванням базового місяця "березень 2018 року". Наведене спонукало позивача звернутися до суду за встановленням судового контролю за виконання судового рішення в адміністративній справі.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 11.06.2026 у задоволенні представника позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у цій справі відмовлено. 
Суд першої інстанції виходив з того, що жодних зобов`язань щодо індексації грошового забезпечення позивача резолютивна частина рішення суду від 12.02.2026 у справі № 380/25022/25 не містить. Із долучених до клопотання у порядку статей 382, 383 КАС України доказів вбачається, що відповідач на виконання судового рішення у цій справі здійснив перерахунок грошового забезпечення позивача за період з 29.01.2020 по 28.11.2020 із застосуванням в якості розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020 та нарахував позивачу 26 872,99 грн заборгованості. При цьому індексацію грошового забезпечення, яка виплачувалася позивачу до цього з урахуванням базового місяця "березень 2018 року" відповідач також перерахував та обчислив таку з урахуванням базового місяця "січня 2020 року" (місяця підвищення окладу), що становить 0 грн. Між тим, дані обставини не були предметом розгляду справи № 380/25022/25, в якій суд досліджував порядок обчислення посадового окладу та окладу за військове звання позивача, а також інших похідних видів грошового забезпечення. Натомість питання та порядок обчислення індексації грошового забезпечення, а також правильний базовий місяць судом не вирішувалось. Отже, доводи позивача про те, що відповідач, виконуючи судове рішення у справі № 380/25022/25, не правильно обчислив розмір його індексації, не можуть бути підставою для визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень, вчинених відповідачем на виконання такого рішення суду, адже таких обставин не існувало на момент його ухвалення.
Щодо виконання судового рішення в частині виплати позивачу донарахованих сум грошового забезпечення та зобов1язання відповідача подати в цій частині звіт про виконання судового рішення, то суд зауважив, що відповідач вчиняв заходи для виконання судового рішення шляхом розрахунку потреби у коштах та повідомлення позивача про те, що військовою частиною НОМЕР_1 рішення суду від 12.02.2026 у справі № 380/25022/25 буде виконано добровільно після надходження відповідних коштів. Оскільки виконання рішення суду залежить виключно від бюджетного фінансування, то встановлення судового контролю не призведе до фактичного виконання рішення суду у справі № 380/25022/25. Така процесуальна дія не може вплинути на забезпечення додаткового фінансування державою витрат по виплаті позивачу донарахованого грошового забезпечення, а відтак у відповідача автоматично не з`являться кошти для фактичного виконання рішення суду. Також з цього приводу відсутні фактичні та правові підстави для застосування положень статті 383 КАС України, адже відсутність бюджетного фінансування не може ставитися у вину відповідачу.
Представник позивача подав апеляційну скаргу, у якій просить вказану ухвалу скасувати та постановити окрему ухвалу в порядку ст. 383 КАС України, а також зобов`язати відповідача подати до суду звіт про виконання судового рішення в порядку ст. 383 КАС України.
Вважає, що оскаржуване судове рішення містить посилання на обставини справи, які не мають жодного відношення до спору, оскільки у даному випадку не йдеться про обчислення відповідачем індексації, а про виключення її з розрахунку і така виплати існувала до ухвалення рішення у цій справі, а тому не може бути виключена на його виконання. Крім того, судом не взято до уваги, що військова частина НОМЕР_1 на виконання судового рішення не вказала термінів виконання в добровільному порядку судового рішення, а покликання її на кошти, які на виконання судового рішення будуть замовлені у майбутньому, не можна вважати як такі, що замовлені та будуть виплачені за наявності фінансування. Також наміри виконати судове рішення військовою частиною НОМЕР_1 в добровільному порядку ніякими документами не підтверджуються, що порушує право позивача на отримання присуджених коштів.
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційної скаргою представника позивача. Апеляційний розгляд справи призначено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Запропоновано учасникам справи в триденний строк з дня отримання копії ухвали подати відзив на апеляційну скаргу. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що не перешкоджає апеляційному перегляду.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта, колегія суддів виходить з наступного. 
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.
Згідно із статтею 1 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" № 1403-VIII від 2 червня 2016 року примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.
Поряд з цим, виконуючи функцію, закріплену у статті 129-1 Конституції України, суд здійснює контроль за виконанням судового рішення в порядку та на підставах, визначених нормами процесуального права.
Зокрема, відповідно до частини першої-другої статті 381-1 КАС України судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції.
Суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому статтями 287, 382 - 382-3 і 383 цього Кодексу.
Таким чином, нормами процесуального закону визначено декілька видів судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, серед яких: 1) зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення та, за наслідками розгляду цього звіту, як можливий варіант накласти на керівника суб`єкта владних повноважень штраф за невиконання чи неналежне виконання рішення суду (ст.ст. 382 - 382-3 КАС України), та 2) визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень-відповідачем на виконання рішення суду, та, як спосіб судового реагування на такі дії - винесення окремої ухвали в порядку, передбаченому статтею 249 Кодексу (ст. 383 КАС України).
При цьому, встановивши статтями 382 - 382-3, 383 КАС України різні (відмінні один від іншого) способи судового контролю за виконанням судового рішення, законодавець визначив й відмінну процесуальну форму реалізації прав зацікавленої особи на подання заяв (клопотань) про їх здійснення, а також різний порядок прийняття та розгляду таких заяв.
Зокрема, відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 382 КАС України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
За письмовою заявою заявника суд під час ухвалення рішення суду може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене таке рішення, подати звіт про його виконання.
Перебіг строку для подання звіту починається з дня набрання законної сили рішенням суду.
Заява, передбачена абзацом першим цієї частини, може бути подана не пізніше завершення судових дебатів, а якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження - не пізніше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Суд під час ухвалення рішення суду за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене таке рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання рішення суду, якщо суд допускає його негайне виконання.
Крім того, згідно із ч. 1 ст. 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи є підстави для здійснення судового контролю, передбаченого частинами п`ятою, шостою статті 382 цього Кодексу, і у разі необхідності у резолютивній частині також вказує про здійснення судового контролю, передбаченого частинами п`ятою, шостою статті 382 цього Кодексу (ч. 6 ст. 246 КАС України).
Отже, встановлення такого способу судового контролю за виконанням рішення суду як зобов`язання відповідача суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення може мати місце за ініціативою суду або за клопотанням позивача, поданим як до ухвалення рішення у справі, так і після ухвалення на стадії його виконання.
Спеціальних вимог до змісту заяви, поданої в порядку ст. 382 КАС України процесуальний закон не містить, що передбачає застосування загальних вимог до форми та змісту письмової заяви (клопотання), визначених статтею 167 КАС України.
Разом з тим частиною другою, третьою, п`ятою статті 383 КАС України передбачено чіткі вимоги до змісту заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень-відповідача на виконання рішення суду, а також наслідки їх недотримання (повернення заяви заявнику).
Крім того, строків для подання заяви на підставі статті 382 КАС України після ухвалення судового рішення не установлено, а тому, виходячи з мети здійснення судового контролю, така заява може бути подана на стадії виконання рішення суду.
Своєю чергою, статтею 383 КАС України передбачено, що заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду (ч. 4 ст. 383 КАС України). При цьому наслідком недотримання встановленого процесуальним законом строку для подання заяви є її повернення заявнику.
Також, судові рішення, які приймаються за результатом розгляду заяв, передбачених статтями 382 - 382-3, 383 КАС України, є різними.
Зокрема, розглядаючи заяву в порядку статті 382 КАС України, суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання рішення суду та за наслідком оцінки звіту ухвалити рішення про прийняття звіту, накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень або встановлення нового строку для подання звіту, а за результатом розгляду заяви в порядку статті 383 КАС України суд приймає рішення про залишення її без задоволення або постановляє окрему ухвалу на підставі положень статті 249 КАС України.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що встановлення статтями 382 - 382-3, 383 КАС України різних способів судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі передбачає і різні процесуальні форми реалізації позивачем права на ініціювання того чи іншого способу судового контролю.
Однак заявник вказаної обставини не врахував та подав до суду заяву про вжиття заходів судового контролю, в якій одночасно об`єднав питання, передбачені як статтею 382 КАС України, так і статтею 383 КАС України, що процесуально недопустимо, враховуючи вищенаведені мотиви суду та дійсний зміст і призначення процесуальних норм, якими регулюються відповідні питання, пов`язані з виконанням судового рішення в адміністративній справі. 
Зазначений недолік заяви, на переконання колегії суддів, не є формальним, унеможливлює її розгляд по суті та в силу приписів ч. 2 ст. 167 КАС України та ч. 5 ст. 383 КАС України, які у даному випадку підлягають застосуванню, є підставою для повернення заяви без розгляду.
Разом з тим, суд першої інстанції наведеного не врахував, чим допустив порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення заяви про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі.
Відтак на підставі положень п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України ухвала Львівського окружного адміністративного суду від 11.06.2026 підлягає скасуванню, а заява представника позивача, подана в порядку ст.ст. 382, 383 КАС України, - поверненню без розгляду.
Водночас суд вважає за необхідне роз`яснити, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою про вжиття заходів судового контролю за виконання рішення суду у цій справі з урахуванням вищевказаних висновків суду, тобто із окремими заявами в порядку ст. 382 КАС України (із заявленням відповідних вимог про зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення в тій чи іншій частині), та із заявою в порядку ст. 383 КАС України (із заявленням вимог про визнання рішень, дій або бездіяльності відповідача, вчинених на виконання судового рішення, протиправними).
За правилами, передбаченими частиною шостою статті 139 КАС України, якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Разом з тим, оскільки судових витрат, які б підлягали розподілу за результатами апеляційного перегляду не встановлено, питання про їх розподіл не вирішується.
Керуючись ст.ст. 167, 315, 317, 322, 325, 328, 382 - 382-3, 383 КАС України, суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача задовольнити частково.
Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 11 червня 2026 року у справі № 380/25022/25 скасувати.
Заяву представника позивача, подану в адміністративній справі № 380/25022/25 в порядку статей 382, 383 КАС України, повернути без розгляду особі, яка її подала.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач	 	П. І. Сало  	
судді	 	С. М. Глазько  	
 	 	Т. М. Димарчук