Справа № 216/4389/26
провадження 2/216/3811/26

РІШЕННЯ
іменем України

13 липня 2026 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді: Маланюка О.Я.,
за участю секретаря судового засідання: Агурейчевої А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Капітал" в особі представника Столітнього М.М. до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - 

В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за Договором № 5468124 про надання споживчого кредиту від 17.04.2025 року у загальному розмірі 49 824,42 грн.
Вимоги обґрунтовані тим, що відповідач уклала в електронній формі договір з ТОВ «Лінеура Україна» та отримала кошти в сумі 11000,00 грн строком на 360 днів під 0,95% на день. 28.11.2025 року право вимоги за вказаним договором перейшло до позивача на підставі Договору факторингу № 28/11/2025. Позивач просить стягнути тіло кредиту (11000,00 грн), відсотки за весь період користування у межах строку кредитування (37724,42 грн), фіксовану комісію за надання кредиту (1100,00 грн), а також відшкодувати сплачений судовий збір у сумі 2662,40 грн. та 10000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідач ОСОБА_1 проти задоволення позову заперечувала у повному обсязі подала відзив на позову заяву. У поданому відзиві та запереченнях на відповідь на відзив зазначила, що паперового договору не підписувала, а позивачем не надано лог-файлів та технічних треків ІКС, що унеможливлює ідентифікацію її як підписувача. Зауважила, що нарахування щоденних відсотків у сумі, яка перевищує тіло кредиту у 3,4 раза, є кабальним, несправедливим та створює істотний договірний дисбаланс на шкоду споживачу. Також вказала на незаконність стягнення комісії у сумі 1100,00 грн. та недоведеність факту реального перерахування коштів через відсутність банківської виписки на момент подання позову. Заявила клопотання про неспівмірність та фіктивність витрат на правничу допомогу.
Ухвалою суду від 03.06.2026 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом сторін та задоволено клопотання позивача про витребування доказів від АТ КБ «ПриватБанк». 
У судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, представник позивача проти винесення рішення не заперечував.
Відповідач в судове засідання повторно не явилася, хоч належним чином була повідомлена про дату час та місце судового розгляду. 
Керуючись ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув справу без фіксування судового процесу технічними засобами.
Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
17.04.2025 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи (вебсайту «Credit7») було укладено Договір № 5468124 про надання споживчого кредиту.
Відповідно до умов Договору (п. 1.2, п. 1.3), відповідачу надано кредит у сумі 11000,00 грн строком на 360 днів — з 17.04.2025 року по 12.04.2026 року. Стандартна процентна ставка погоджена сторонами у розмірі 0,95% від суми кредиту за кожен день користування (п. 1.4.1). Договір підписано відповідачем в Особистому кабінеті електронним підписом одноразовим ідентифікатором «95682».
На виконання ухвали суду від 03.06.2026 року про витребування доказів, АТ КБ «ПриватБанк» надав офіційну відповідь від 10.06.2026 р. №20.1.0.0.0/7-260604/134057-БТ. Згідно з цим документом, на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в банку емітовано платіжну карту № НОМЕР_2 (рахунок НОМЕР_3 ). По вказаному рахунку 17.04.2025 року успішно проведено операцію із зарахування коштів у сумі 11000,00 грн із призначенням платежу: CREDIT7_VYDACHA1, ініційовану первісним кредитором через платіжну систему ТОВ «Універсальні Платіжні Рішення» (iPay.ua, транзакція № 714083251).
28.11.2025 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» укладено Договір факторингу № 28/11/2025. Оплатність вказаного договору підтверджується платіжною інструкцією № 7705 від 28.11.2025 року на суму 2808618,09 грн. 
Відповідно до Реєстру боржників (порядковий номер 2106), право вимоги до відповідача перейшло до позивача.
Згідно з поденним розрахунком заборгованості первісного кредитора, станом на 28.11.2025 року заборгованість відповідача за відсотками склала 23616,92 грн.
Згідно з розрахунком нового кредитора, за період з 29.11.2025 по 12.04.2026 року (135 днів) відповідачу нараховано відсотки за ставкою 0,95% на день у сумі 14107,50 грн (11000 ? 0,95% ? 135).
Розрахунок підтверджує, що починаючи з 13.04.2026 року (поза межами строку кредитування), нарахування будь-яких відсотків позивачем повністю припинено, штрафи та пеня новим кредитором не нараховувались. Відповідач зобов`язання не виконала, борг не повернула.
Щодо форми договору, електронного підпису та волевиявлення сторін:
Заперечення відповідача про те, що вона не підписувала кредитний договір, а просте відображення текстових символів не є підписом, суд вважає безпідставними з огляду на таке.
За змістом ч. 1 ст. 205, ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин може вчинятися у письмовій (в тому числі електронній) формі. Використання інформаційно-телекомунікаційних систем для фіксації волі сторін прямо прирівнюється до письмової форми договору (абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України).
Спеціальним законом, що регулює вказані правовідносини, є Закон України «Про електронну комерцію».
Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Згідно з ч. 6 та ч. 8 ст. 11 Закону, відповідь про прийняття пропозиції може бути надана шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону, або вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що моментом підписання електронного правочину є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором — це комбінація цифр і літер (SMS-код), що надсилається на телефонний номер користувача та вводиться ним для підтвердження волі на укладення договору.
Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги», електронний підпис не може бути визнаний недійсним або позбавлений можливості використання як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що він має електронну форму або не відповідає вимогам до кваліфікованого електронного підпису.
У даній справі підписання договору та Паспорта споживчого кредиту відбулося 17.04.2025 року шляхом введення відповідачем коду «95682». Належність фінансового номера телефону відповідачу та факт введення коду акцепту підтверджується Правилами надання коштів у кредит та Паспортом споживчого кредиту, умови яких відповідач прийняла беззастережно. Відповідно до постанови ВС від 16.12.2020 у справі № 561/77/19, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. 
Аргумент відповідача про недоведеність транзакції повністю нівелюється офіційною відповіддю АТ КБ «ПриватБанк» від 10.06.2026 року, яка є первинним документом у розумінні ст. 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та підтверджує реальне зарахування 11000,00 грн на її рахунок.
Щодо стягнення тіла боргу та договірних відсотків
За змістом статей 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Належне виконання договірних зобов`язань за кредитним договором полягає у поверненні суми кредиту та сплаті процентів (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).
Щодо заперечень відповідача проти права нового кредитора нараховувати відсотки за ставкою 0,95% на день, суд зазначає таке. Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом . 
Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу клієнт відступає факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) за плату.
Законодавство не містить заборони для факторингової компанії отримувати договірні відсотки, які були правомірно встановлені первісним кредитором (небанківською фінансовою установою).
Досліджуючи межі строку кредитування, суд керується імперативною правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, згідно з цим висновком, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. Сплив строку кредитування змінює характер правовідносин - договірний відсоток за ст. 1048 ЦК України припиняється, а кредитор набуває право лише на отримання санкцій та процентів за неправомірне утримання коштів відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України .
Суд встановив, що згідно з п. 1.3 Договору строк кредиту становить 360 днів: з 17.04.2025 по 12.04.2026 року.
Детальний аналіз поденних розрахунків заборгованості підтверджує, що нарахування відсотків первісним кредитором (23616,92 грн) та новим кредитором (14107,50 грн за 135 днів) здійснювалося виключно всередині узгодженого сторонами 360-денного строку правомірного користування кредитом. Нарахування процентів повністю зупинено 12.04.2026 року, жодного дня прострочення після кінцевої дати договору позивачем не тарифікувалось.
Стосовно доводів про кабальність відсотків через те, що вони перевищують тіло кредиту у 3,4 раза, суд зазначає, що підписуючи договір та Паспорт кредиту Боржник була ознайомлена зі стандартною ставкою 0,95% на день (342% річних), однак неналежним чином поставилася до прийнятих на себе обов`язків. Свобода договору закріплена ст. 6, 627 ЦК України, де сторони є вільними в укладенні договору та визначенні його умов. Нараховані проценти за своєю правовою природою є договірною платою за правомірне отримання капіталу (ч. 1 ст. 1048 ЦК України), вони не несуть карального чи штрафного характеру.
Кредитні кошти позивачу не повернуті, тому вимога про стягнення тіла кредиту (11000,00 грн) та договірних відсотків (37724,42 грн) є законною та підлягає задоволенню у повному обсязі.
Щодо комісії за надання кредиту та штрафних санкцій:
Позивач просить стягнути комісію за надання кредиту у розмірі 1100,00 грн.
Суд погоджується з аргументами відповідача про нікчемність цієї умови.
Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про споживчий кредит плату за управління, обслуговування чи видачу кредиту, якщо такі дії вчиняються на користь самого кредитора. Верховний Суд сформував сталий висновок: дії кредитора щодо оформлення кредитної справи, ведення обліку та видачі грошей є його внутрішнім технологічним процесом та операційним обов`язком за законом.
Встановлення фіксованої плати за ці дії не є самостійною послугою для споживача. Відповідно до ст. 18 Закону «Про захист прав споживачів» та ст. 12 Закону «Про споживче кредитування», умови договору про стягнення таких комісій є нікчемними як такі, що створюють істотний дисбаланс, тому в задоволенні позову в частині стягнення комісії (1100,00 грн) слід відмовити.
Щодо штрафних санкцій в розмірі 5500,00 грн, відображених у первинній звітності первісного кредитора : відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення позичальник повністю звільняється від обов`язку сплати неустойки (штрафу, пені). Нараховані у цей період штрафи підлягають списанню. Позивач у відповіді на відзив визнав дію цих норм воєнного стану та до фінальної прохальної частини позову штрафи не включав Суд констатує відсутність підстав для стягнення неустойки.
Щодо розподілу судових витрат
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позов заявлено на суму 49824,42 грн. Суд задовольняє вимоги на суму 48724,42 грн (11000 грн тіло + 37724,42 грн відсотки), що становить 97,8% від заявленого обсягу позову. Позивачем сплачено судовий збір платіжною інструкцією № 6418 у розмірі 2662,40 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2603,83 грн (2 662,40 грн ? 97,8%).
Позивач заявив до стягнення 10000,00 грн витрат на оплату послуг адвоката.
На підтвердження надано Договір правової допомоги № 10/12-2024 від 10.12.2024 р., ордер, заявку та акт виконаних робіт. 
Оцінюючи клопотання відповідача про зменшення витрат, суд керується статтями 137, 141 ЦПК України та практикою Європейського суду з прав людини. Згідно з цими критеріями, заявлені витрати мають бути не тільки документально підтверджені, а й реальними, а також обов`язково співмірними зі складністю справи, часом та ціною позову.
Дана цивільна справа є малоскладною, розглядається у спрощеному провадженні, позовна заява та відповідь на відзив є абсолютно типовими (шаблонними) формами фінансової компанії, а адвокат не брав участі в судових засіданнях. Враховуючи ціну позову, спираючись на засади розумності та справедливості, суд вважає калькуляцію 12 годин робочого часу адвоката суттєво завищеною, задовольняє клопотання відповідача та зменшує розмір витрат на правничу допомогу до 3000,00 грн.
Керуючись ст. 11, 205, 207, 514, 526, 530, 639, 1048, 1054, 1077 ЦК України, Законами України «Про електронну комерцію», «Про споживче кредитування», ст. 12, 13, 81, 137, 141, 247, 258-259, 263-265, 274, 279 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:
Цивільний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Капітал" до ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Капітал": заборгованість за тілом кредиту в розмірі 11000 (одинадцять тисяч) грн 00 коп.; заборгованість за відсотками за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредитування, у розмірі 37724 (тридцять сім тисяч сімсот двадцять чотири) грн 42 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Капітал" судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2603 (дві тисячі шістсот три) грн 83 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 (три тисячі) грн 00 коп.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне найменування учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Капітал", ЄДРПОУ: 44559822, місцезнаходження: 03045, м. Київ, вул. Набережно-Корчуватська, буд. 27, приміщення 2, код.
Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення складено та підписано 13 липня 2026 року.

Суддя          О.Я.МАЛАНЮК