14.07.26
22-ц/812/1566/26
Провадження № 22-ц/812/1566/26 

П О С Т А Н О В А 
іменем України

14 липня 2026 року       м. Миколаїв
справа № 468/927/26
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Тищук Н.О.,
суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,
із секретарем – Біляєвою В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
представника заявниці ОСОБА_1 –
адвоката Мозжеріна Юрія Сергійовича,
на ухвалу Баштанського районного суду Миколаївської області, постановлену 22 квітня 2026 року суддею Янчуком С.В., у приміщенні цього ж суду, (дата складання повного тексту не зазначена), у справі за заявою 
ОСОБА_1 , 
заінтересовані особи – ОСОБА_2 , 
Баштанський відділ Державної реєстрації актів цивільного стану у Баштанському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, 
про встановлення факту родинних відносин, 
у с т а н о в и в:
1.Описова частина
Короткий зміст вимог позовної заяви
У квітні 2026 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин між нею та ОСОБА_3 , та про визнання припиненим шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .
Зазначала, що з січня 2013 року по 03.10.2025 року проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 загинув під час проходження військової служби. Станом на 03.10.2025 року ОСОБА_3 формально перебував у шлюбі з ОСОБА_2 але фактично, жодних стосунків - спільного проживання, ведення спільного господарства та інших фактів, які б могли б свідчити про наявність у них подружніх відносин не мав. 
Посилалась на те, що визнання шлюбу припиненим та встановлення факту спільного проживання необхідно їй для захисту спільно нажитого майна, отримання пільг, та реалізації прав та обов`язків, які виникли у зв`язку з загибеллю ОСОБА_3 під час захисту Батьківщини.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Ухвалою Баштанського районного суду Миколаївської області від 22 квітня 2026 року ОСОБА_1 відмовлено у відкритті провадження у справі на підставі частини четвертої статті 315 ЦПК України.
Ухвала суду мотивована тим, що встановлення факту, про який просить ОСОБА_1 , пов`язано з наступним виникненням у неї права на призначення та отримання нею одноразової грошової допомоги та інших пільг, на які відповідно до положень ЗУ ««Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»» має право дружина загиблого ОСОБА_3 - ОСОБА_2 .
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , діючи через свого представника – адвоката Мозжеріна Ю.С., посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила ухвалу суду скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Узагальнені доводи апеляційної скарги
Апеляційна скарга мотивована тим, що «реальний» спір про право відсутній та штучно створений судом першої інстанції.
Так з матеріалів справи та долучених до заяви доказів вбачається, що станом на дату надання відповіді та звернення до суду, до військової частини НОМЕР_1 не надходило заяв від ОСОБА_2 .
Крім того, з 2008 року ОСОБА_2 проживає з іншим чоловіком, з ОСОБА_3 не спілкувалася та подружніх відносин не підтримувала. Отже, ОСОБА_2 не здійснює жодних активних юридично чи фактично значущих дій для реалізації своїх можливих прав та не оспорює право заявниці. 
Таким чином між ними об`єктивно відсутній реальний конфлікт інтересів, який би набув форми правового спору.
Щодо підсудності справ про встановлення юридичних фактів із загиблим військовослужбовцем, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 остаточно визначила юрисдикційну належність таких справ, встановивши, що справи про встановлення факту проживання однією сім`єю із загиблим військовослужбовцем (у тому числі для цілей отримання ОГД) розглядаються виключно в порядку цивільного судочинства. Отже, відмовляючи у відкритті провадження на стадії його ініціювання, місцевий суд фактично нівелює цю правову позицію Великої Палати, перетворюючи правовий механізм захисту на фікцію. 
Крім того, суд першої інстанції порушив норми процесуального права, коли замість того, щоб залишити заяву без руху (для приведення її у відповідність до вимог позовної заяви та доплати судового збору) або залишити заяву без розгляду з роз`ясненням права на позов, суддя виніс ухвалу про відмову у відкритті провадження.
2.Мотивувальна частина
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника заявниці ОСОБА_1 – адвоката Мозжеріна Ю.С., дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Позиція апеляційного суду
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина сьома статті 19 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у ст. 315 ЦПК України та не є вичерпним.
У частинах першій-другій статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
У постанові від 10.04.2019 у справі № 320/948/18 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
Такими ж критеріями керувалась Велика Палата Верховного Суду в постановах від 10.04.2019 у справі № 320/948/18, від 18.01.2024 у справі № 560/17953/21.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20.06.2019 у справі № 632/580/17 викладений висновок про те, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема, виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також не доведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.
Відповідно до частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.
У справі, що переглядається, встановлено, що  ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про визнання припиненим шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та про встановлення факту родинних відносин, а саме - проживання з ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу.
При цьому заявниця зазначає, що увесь період їхнього спільного проживання ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , проте вважає цей шлюб формальним.
Також ОСОБА_1 зазначала, що встановлення даного факту необхідне їй для захисту спільно нажитого майна, отримання пільг, та реалізації прав та обов`язків, що виникли у зв`язку з загибеллю ОСОБА_3 під час захисту Батьківщини.
Отже, сама заявниця у поданій до суду заяві зазначає, що метою звернення до суду є захист майнових прав, на які може претендувати дружина загиблого – ОСОБА_2 .
З огляду на вище викладене колегія суддів вважає, що суду першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність спору про право та відмовив у відкритті провадження у справі. 
Доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваної ухвали суду не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а тому ухвала підлягає залишенню без змін відповідно до положень статті 375 ЦПК України.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, ухвала Баштанського районного суду Миколаївської області від 22 квітня 2026 року постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника заявниці ОСОБА_1 – адвоката Мозжеріна Ю.С.

Щодо судових витрат
Згідно із підпунктами "б", "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, крім іншого, з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до вимог частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення ухала суду першої інстанції – без змін, витрати апелянта залишаються за її рахунок.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Мозжеріним Юраієм Сергійовичем, залишити без задоволення.
Ухвалу Баштанського районного суду Миколаївської області від 22 квітня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня ухвалення, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий     Н.О.Тищук
Судді:      В.В.Коломієць
Т.В.Серебрякова 

---------------------------------
Повний текст постанови виготовлено 16 липня 2026 року