ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" липня 2026 р. Справа№ 920/130/26
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Іванова В.П.
суддів: Пономаренка Є.Ю. 
Чапляна С.Є. 

за участю секретаря судового засідання: Ліщук М.Ю. 
за участю представників сторін згідно з протоколом судового засідання від 22.07.2026
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю - фірма «Кортакоз»
на рішення Господарського суду Сумської області від 08.04.2026 (повний текст складено та підписано 14.04.2026) у справі № 920/130/26 (суддя Резніченко О.Ю.)
за позовом Першого заступника керівника Сумської окружної прокуратури 
в інтересах держави в особі Департаменту капітального будівництва Сумської обласної державної адміністрації 
до Товариства з обмеженою відповідальністю - фірма «Кортакоз» 
про стягнення 1 946 019,65 грн
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
Прокурор в інтересах держави в особі Департаменту капітального будівництва Сумської обласної державної адміністрації (далі - позивач) звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю -фірма "Кортакоз" (далі - відповідач, ТОВ -фірма «Кортакоз») 1 946 019,65 грн заборгованості по договору про будівництво фортифікаційних споруд на території Сумської області №121 від 08.07.2024, а саме: 1 191 535,10 грн пені, 528 268,39 грн інфляційних втрат, 226 216,16 грн - 3% річних. Також, прокурор просить суд стягнути з відповідача на користь Сумської обласної прокуратури кошти, витрачені на сплату судового збору.
Прокурор обґрунтовує позовні вимоги тим, що відповідач порушив умови договору про будівництво інженерних та фортифікаційних споруд на території Сумської області від 08.07.2024 №121 у частині строку використання попередньої оплати, що є підставою для нарахування штрафних санкцій.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 04.05.2026, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді (судді-доповідача) Іванова В.П., суддів Чапляна С.Є., Пономаренка Є.Ю.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.05.2026 апеляційну скаргу ТОВ -фірма "Кортакоз" на рішення Господарського суду Сумської області від 08.04.2026 у справі № 920/130/26 залишено без руху та встановлено строк для сплати судового збору за подання даної апеляційної скарги у встановленому порядку та розмірі.
11.05.2026 скаржником до Північного апеляційного господарського суду подано заяву про усунення недоліків, до якої додано докази сплати судового збору в розмірі 35 028,35 грн.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.05.2026 відкрито апеляційне провадження у справі № 920/130/26 та призначено розгляд апеляційної скарги на 11.06.2026 (з урахуванням ухвали Північного апеляційного господарського суду від 14.05.2026 про виправлення описки).
10.06.2026 через підсистему "Електронний суд" від представника скаржника надійшло клопотання №1416 від 10.06.2026 (вх. №14291/26 від 10.06.2026) про відкладення розгляду справи, у якому представник скаржника також просив забезпечити його участь у наступних судових засіданнях у цій справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.06.2026 клопотання скаржника задоволено, розгляд апеляційної скарги відкладено на 22.06.2026, заяву представника скаржника про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів задоволено.
22.06.2026 через підсистему "Електронний суд" від представника скаржника надійшло повторне клопотання №1425 від 22.06.2026 (вх. №15235/26 від 22.06.2026) про відкладення розгляду справи. У судовому засіданні 22.06.2026 колегія суддів, протокольною ухвалою відмовила у задоволенні зазначеного клопотання, оскільки скаржник не навів обставин, які б унеможливлювали його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, дозвіл на яку надано ухвалою суду від 11.06.2026, та заслухала пояснення прокурора щодо суті апеляційної скарги.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.06.2026 у судовому засіданні оголошено перерву до 22.07.2026; учасникам справи доведено до відома, що нез`явлення їх представників у судове засідання не є перешкодою розгляду апеляційної скарги.
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та його мотиви
Рішенням Господарського суду Сумської області від 08.04.2026 позовні вимоги Першого заступника керівника Сумської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Департаменту капітального будівництва Сумської обласної державної адміністрації до ТОВ -фірма "Кортакоз" про стягнення 1 946 019,65 грн задоволено частково: стягнуто з ТОВ -фірма "Кортакоз" на користь Департаменту капітального будівництва Сумської обласної державної адміністрації 953 228,08 грн пені, 528 268,39 грн інфляційних втрат, 226 216,16 грн 3% річних; клопотання відповідача про зменшення розміру пені, викладене у відзиві на позов (вх. № 762 від 13.02.2026) задоволено. Зменшено розмір пені на 20%; стягнуто з ТОВ -фірма "Кортакоз" на користь Сумської обласної прокуратури 117 420,34 грн витрат по сплаті судового збору.
Ухвалою Господарського суду Сумської області від 20.04.2026 було виправлено описку в п. 4 резолютивної частини рішення Господарського суду Сумської області від 08.04.2026 у справі № 920/130/26, зазначивши вірний розмір витрат по сплаті судового збору, які підлягають стягненню з відповідача - 23 352,24 грн.
Суд першої інстанції дійшов висновків про те, що прокурором правомірно заявлено вимогу, оскільки відповідач здійснює свою господарську діяльність на власний ризик, а тому, укладаючи договір, повинен був оцінити погоджений сторонами строк виконання зобов`язання з використання одержаного авансу на придбання і постачання необхідних матеріалів, виробів та конструкцій, необхідних для виконання робіт та відповідно, об`єктивно оцінити можливість виконання такого зобов`язання у вказаний у договорі строк.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги, письмових пояснень та узагальнення їх доводів
ТОВ -фірма "Кортакоз", відповідач у справі, не погодилось з рішенням суду першої інстанції та звернулось з апеляційною скаргою б/н від 01.05.2026 (вх. № 2885/26 від 04.05.2026) до Північного апеляційного господарського суду, за змістом якої скаржник просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове щодо стягнення інфляційного збільшення боргу, відсотків річних та пені з відповідача на користь позивача лише в розмірі 4 129,71 грн, 1 697,29 грн та 17 348,93 грн відповідно.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що судом першої інстанції не досліджено належним чином той факт, що 19.12.2024 Замовником та Підрядником було отримано державну експертизу коригувань проектно-кошторисної документації по об`єкту будівництва, без отримання якої виконати всі роботи на об`єкті було б неможливим, у зв`язку із чим між сторонами і було укладено додаткову угоду №2 про коригування договірної ціни.
Крім того, акт № 1 приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в за грудень 2025, підписаний сторонами 30.12.2025, на суму 9 794 600,40 грн із них матеріали на суму 7 908 898,20 грн, які, за твердженням апелянта, були передані позивачу та представнику технічного нагляду раніше підписання зазначеного акта. Також апелянт вказує, що станом на 16 січня 2025 р. частина будівельних матеріалів на суму 7 908 898,20 грн уже була використана, тривала лише процедура їх використання та прийняття, шляхом погодження змістового наповнення акту № 1 приймання виконаних будівельних робіт. Окрім того, Відповідач звертає увагу, що станом на 01.12.2025 всі роботи, які були передбачені договором, були завершені. Наведені доводи, на переконання відповідача, свідчать про завершення виконання договірних зобов`язань Відповідачем перед Позивачем та використання отриманих грошових коштів в якості авансу в зовсім інші строки, ніж вказано Позивачем у позовній заяві.
Також ТОВ -фірма «Кортакоз» зазначає, що затримка у виконанні робіт, поданні звітності, а також поверненні авансу була зумовлена введенням на території України воєнного стану Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який продовжує діяти по сьогоднішній день.
Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та заперечень проти пояснень відповідача
Заперечуючи проти апеляційної скарги, прокурор подав до суду відзив, у якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, оскаржуване рішення залишити без змін, наголошуючи на законності та обґрунтованості останнього посилаючись на те, що єдиним належним доказом використання авансу є підписані сторонами форми КБ-2в та КБ-3, проте таких доказів ТОВ -фірма «Кортакоз» надано не було. Крім того, прокурор зазначає, що аванс має бути повернений тій стороні, яка його сплатила, незалежно від причин невиконання зобов`язань.
Явка представників у судове засідання
У судове засідання 22.07.2026 з`явився прокурор, який заперечив проти доводів апеляційної скарги та просив залишити оскаржуване рішення без змін. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Представник скаржника, заяву якого про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено ухвалою від 11.06.2026, участі в судовому засіданні не взяв, відеоконференцзв`язок з ним встановлено не було.
Явка представників учасників справи у судове засідання обов`язковою не визнавалась. Усі учасники справи про дату, час та місце судового засідання 22.07.2026 повідомлені належним чином: про час і місце продовження розгляду справи їм оголошено ухвалою від 22.06.2026 про оголошення перерви, копії якої доставлено до електронних кабінетів учасників справи у підсистемі "Електронний суд", що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронного документа від 01.07.2026.
Вирішуючи питання про можливість розгляду апеляційної скарги по суті у даному судовому засіданні, колегія суддів виходить з такого. Відповідно до частини дванадцятої статті 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи судом апеляційної інстанції.
Колегія суддів враховує, що розгляд апеляційної скарги неодноразово відкладався: ухвалою від 11.06.2026 - за клопотанням самого скаржника, ухвалою від 22.06.2026 у судовому засіданні оголошувалась перерва, при цьому у жодне з призначених судових засідань представник скаржника участі не брав. Правова позиція скаржника повно та вичерпно викладена ним письмово в апеляційній скарзі, всі доводи якої є предметом даного апеляційного перегляду та яким надано оцінку у цій постанові. Про наявність додаткових пояснень, доказів чи клопотань, які скаржник мав намір подати суду апеляційної інстанції, ним не заявлялося, нових доказів у порядку частини третьої статті 269 ГПК України не подавалося, а межі перегляду визначені доводами та вимогами апеляційної скарги.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. У рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" ЄСПЛ наголосив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Подальше відкладення розгляду справи суперечило б завданню господарського судочинства та вимогам щодо розумних строків розгляду справи (статті 2, 273 ГПК України, стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Верховний Суд у постанові від 02.07.2024 у справі №902/697/23 виходив з того, що неприєднання учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце судового засідання, до судового засідання в режимі відеоконференції не перешкоджає розгляду справи, оскільки обов`язковому скасуванню підлягають лише судові рішення, ухвалені за відсутності учасників справи, не повідомлених належним чином про дату, час і місце судового засідання.
З огляду на викладене, враховуючи належне повідомлення всіх учасників справи про судове засідання, повноту письмово викладеної позиції скаржника, достатність наявних у матеріалах справи доказів для вирішення спору та межі апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті у даному судовому засіданні за наявними матеріалами справи.
За приписами частини першої ст. 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Питання щодо підстав для представництва прокурором інтересів держави у даній справі не було предметом апеляційного оскарження, проте перевірено судом, у зв`язку з чим суд зазначає наступне.
Пунктом 3 статті 131-1 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Відповідно до частини 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Частиною 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" визначено, що наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.
Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень.
Відповідно до ст. 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Конституційний Суд України розкриває зміст пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України з урахуванням своїх юридичних позицій щодо визначення понять "інтереси держави" та "представництво інтересів держави в суді", наведених, зокрема, у рішенні від 08.04.1999 № 3-рп/99.
Зокрема, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 № 3-рп/99 із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
Згідно з тлумаченням, наданим Конституційним Судом України у рішеннях, що стосуються представництва прокурором інтересів держави "інтереси держави" стосуються різних сфер та не є вичерпними; їх захист потребує здійснення різнопланових заходів щодо конституційно значущих і водночас несхожих цінностей та об`єктів захисту, зокрема суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорони землі як національного багатства, захисту прав усіх суб`єктів права власності та господарювання; інтереси держави можуть збігатися або не збігатися з інтересами окремих осіб, державних органів, державних чи недержавних підприємств, установ та організацій.
Визначальним за пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України для представництва прокуратурою інтересів держави в суді є те, що ці інтереси мають узгоджуватись із принципами, закріпленими в Конституції України, включно з тими, які встановлюють спосіб та межі втручання держави у зміст та обсяг конституційних прав і свобод людини і громадянина. Це випливає із засад конституційного ладу України, зокрема зі статей 1, 8, 19 Конституції України в їх посутньому зв`язку з пунктом 3 частини першої її статті 131-1. Неодмінною умовою для реалізації прокуратурою цієї функції є потреба в захисті інтересів держави.
Пункт 3 частини першої статті 131-1 Конституції України уповноважує прокуратуру на здійснення представництва інтересів держави в суді тільки у виключних випадках та в порядку, що визначені законом, а не на здійснення такого представництва у випадках, визначених органами прокуратури.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17 "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація поняття "інтереси держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно. Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін.
Договір про будівництво фортифікаційних споруд на території Сумської області від 08.07.2024 №121, укладений між ДКБ Сумської ОДА та ТОВ -фірма "Кортакоз", фінансувався за рахунок бюджетних коштів.
Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України бюджетні кошти (кошти бюджету) - належні відповідно до законодавства надходження бюджету та витрати бюджету.
Під витратами бюджету розуміють видатки бюджету, надання кредитів з бюджету, погашення боргу та розміщення бюджетних коштів на депозитах, придбання цінних паперів.
Видатками бюджету є кошти, спрямовані на виконання бюджетних програм, передбачених відповідним бюджетом (п.п. 13, 14 ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України).
До інтересів держави безпосередньо належить дотримання вимог законодавства, яке регулює питання управління та використання бюджетних коштів, а протиправне витрачання з бюджету коштів підриває матеріальну основу органів влади та місцевого самоврядування, а також держави України в цілому.
Повномасштабне вторгнення російської федерації та введення в Україні правового режиму воєнного стану об`єктивно зумовило виникнення складної економічної ситуації, необхідності додаткового фінансування Збройних сил України та органів державної влади, діяльність яких спрямована на забезпечення оборони України.
При цьому представництво прокурором інтересів держави здійснюється за наявності виключного випадку, тобто виняткового, нетипового за своєю юридичною природою, оскільки йде мова про питання правомірності та ефективності використання бюджетних коштів, виділених для будівництва фортифікаційних споруд, призначених для захисту території України в умовах широкомасштабної військової агресії російської федерації.
Іншою обов`язковою підставою для застосування прокурором представницьких повноважень є відсутність відповідного захисту державних інтересів зі сторони уповноважених органів, зокрема у випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу.
Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.
"Не здійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.
"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною. "Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.
Беззаперечно, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Однак, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.
Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.
Цей висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 19.07.2018 у справі №822/1169/17, від 10.04.2019 у справі № 813/661/17.
Відповідно до п. 1 Положення про Департамент капітального будівництва Сумської обласної державної адміністрації, затвердженого розпорядженням голови Сумської обласної державної адміністрації від 17.04.2020 № 170-ОД (далі - Положення), Департамент капітального будівництва Сумської обласної державної адміністрації є структурним підрозділом Сумської обласної державної адміністрації та є підпорядкованим її керівництву.
Згідно з пп. пп. 2, 5 п. 5 Положення до основних завдань Департаменту належить виконання відповідно до чинного законодавства функцій замовника з проектування, будівництва (нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту) та технічного переоснащення об`єктів житлово-цивільного, соціального, природоохоронного та іншого призначення на території області за рахунок коштів державного та/або місцевих бюджетів, а також за рахунок інших джерел, не заборонених чинним законодавством; виконання функцій, пов`язаних з реалізацією повноважень щодо здійснення закупівель, та ефективне використання бюджетних коштів, що спрямовуються на цю мету.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 28 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" для реалізації наданих повноважень місцеві державні адміністрації мають право звертатися до суду та здійснювати інші функції і повноваження у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.
ДКБ Сумської ОДА є стороною за договором про будівництво фортифікаційних споруд від 08.07.2024, укладеним з ТОВ -фірма "Кортакоз", відтак наділений повноваженнями, передбаченими положеннями ЦК України на захист своїх прав як кредитора у зобов`язанні, у тому числі шляхом звернення до суду із позовом із вимогами до боржника, який неналежно виконує свої обов`язки за Договором.
З огляду на викладене, Департамент капітального будівництва Сумської обласної державної адміністрації є органом державної влади, уповноваженим на захист державних інтересів у спірних правовідносинах.
Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 викладено правовий висновок щодо підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді у разі здійснення неналежним чином захисту інтересів держави органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, який визначає наступне.
Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
Тобто бездіяльність уповноваженого державного органу може вчинятися з умислом чи з необережності; бути наслідком об`єктивних (відсутність коштів на сплату судового збору, тривале не заповнення вакантної посади юриста) чи суб`єктивних (вчинення дій на користь можливого відповідача, інших корупційних або кримінально караних дій) причин.
Прокурор може підтвердити наявність підстав для представництва інтересів держави в суді шляхом надання належного обґрунтування, підтвердженого достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду, запитами, а також копіями документів, отриманих від суб`єкта владних повноважень, що свідчать про наявність підстав для відповідного представництва.
Зважаючи на вказані правові висновки Верховного Суду, лише звернення уповноваженого суб`єкта владних повноважень до суду з відповідним позовом можна вважати належним здійсненням захисту інтересів держави.
Інші вжиті заходи, в тому числі, досудового врегулювання, які не призвели до реального усунення порушень інтересів держави, не відповідають вимогам чинного законодавства.
Слід зазначити, що ДКБ Сумської ОДА звернувся до Сумської обласної прокуратури із листами від 04.06.2025 № 01-08/514 та від 17.06.2025 №01-12/538, в яких зазначив про факти невиконання ТОВ -фірма "Кортакоз" зобов`язань за договорами про будівництво фортифікаційних споруд на території Сумської області, у тому числі за договором від 08.07.2024 №121.
Невжиття належних заходів цивільно-правового характеру ДКБ Сумської ОДА обґрунтовувалось відсутністю необхідних сум судового збору для сплати за пред`явлення відповідних заяв до суду.
Під час розгляду вказаного листа встановлено, що ДКБ Сумської ОДА до Господарського суду Сумської області із позовними заявами до ТОВ -фірма "Кортакоз" не зверталось.
Крім того, з метою з`ясування можливості самостійно вжити заходи цивільно-правового характеру окружною прокуратурою до ДКБ Сумської ОДА надіслано лист від 26.06.2025 № 54-4829ВИХ-25, у відповідь на який Департаментом у листі від 07.07.2025 №01-08/606 повідомлено про те, що ТОВ -фірма "Кортакоз" планує надати акти виконаних будівельних робіт за договором від 08.07.2024 №121.
На лист окружної прокуратури від 10.09.2025 №54-6642ВИХ-25 Департамент листом від 19.09.2025 №01-08/791 повідомив, що ТОВ -фірма "Кортакоз" не надало актів виконаних будівельних робіт та договором від 08.07.2024 №121 та пропонує звернутися прокуратурі з відповідним позовом щодо стягнення неповернутої суми авансу.
Крім того, на лист окружної прокуратури від 06.10.2025 №54-7296ВИХ-25 Департамент листами від 17.10.2025 № 01-08/863 та від 21.10.2025 №01-08/863 повідомив, що ТОВ-фірма "Кортакоз" не надало актів виконаних будівельних робіт за договором від 08.07.2024 №121 та планує повернути кошти в частині невикористаного авансу.
Крім того, на листи окружної прокуратури від 27.11.2025 № 54-8618ВИХ-25 та від 04.12.2025 №54-8768ВИХ-25 Департамент листом від 08.12.2025 №01-08/1038 повідомлено, що ТОВ -фірма "Кортакоз" не надало актів виконаних будівельних робіт за договором від 08.07.2024 №121 та кошти невикористаного авансу не повернуло.
Листом від 08.01.2026 №01-8/49 Департаментом повідомлено окружну прокуратуру про виконання робіт за кошти попередньої оплати (авансу) за Договором, що підтверджується актом №1 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2025 року від 30.12.2025.
Також на запит окружної прокуратури від 20.01.2026 Департаментом у листі від 22.01.2026 зазначено, про погодження, наданих окружною прокуратурою розрахунку пені, 3 відсотків річних та інфляційних збитків до договору від 08.07.2024 №121, а також невжиття відповідних заходів щодо стягнення штрафних санкцій у судовому порядку.
Надаючи відповіді на вказані листи, Департаментом жодних заходів щодо повернення коштів вжито не було.
Вказане свідчить про нездійснення Департаментом, як уповноваженим органом державної влади, захисту інтересів держави у встановленому законом порядку.
З огляду на те, що внаслідок бездіяльності уповноваженого органу державні інтереси тривалий час залишаються незахищеними, відтак вбачаються виключні підстави для застосування представницьких повноважень прокурором.
На виконання абз. 3 ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" окружною прокуратурою повідомлено ДКБ Сумської ОДА про представництво інтересів держави в суді листом від 26.01.2026.
Таким чином, прокурор, звертаючись з позовом, зазначив підстави для представництва прокурором інтересів держави та підтвердив їх наявність.
Щодо суті спору.
Як підтверджено матеріалами справи, під час розгляду справи господарським судом Сумської області 08.04.2026 за результатами проведення оборонної закупівлі між Департаментом капітального будівництва Сумської обласної державної адміністрації (далі - ДКБ Сумської ОДА, Замовник) та ТОВ -фірма "Кортакоз"(далі також - Підрядник) укладено договір про будівництво фортифікаційних споруд на території Сумської області від 08.07.2024 №121 (далі - Договір).
Відповідно до п. 1.1 Договору підрядник взяв на себе зобов`язання виконати та здати Замовнику в установлений Договором строк закінчені роботи щодо нового будівництва фортифікаційних споруд на території Сумської області СО-28, а також проектної документації на цей об`єкт, а Замовник - прийняти належним чином виконані роботи на оплатити їх.
Згідно з п. п. 2.1, 3.1 Договору строк виконання робіт - з 08.07.2024 до 15.08.2024, приблизна (динамічна) договірна ціна робіт становить 11 386 750,80 грн. 
Відповідно до п. 19.1 Договір набирає чинності з моменту його укладення та діє до 31.12.2024, але в будь-якому разі до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за Договором.
Відповідно до п. 12.1 Договору попередня оплата здійснюється за рішенням Замовника. Замовник може перераховувати попередню оплату у розмірі, що не перевищує 70% загальної вартості робіт за Договором на строк не більше як шість місяців. Невикористана сума попередньої оплати повертається Замовнику. Попередня оплата здійснюється на небюджетний рахунок, відкритий на їх ім`я Підрядника в органах Державної казначейської служби. В разі надання авансу замовник після виставлення рахунку підрядником проводить оплату авансу.
Додатковою угодою від 21.08.2024 № 1 внесено зміни до Договору та визначено строк виконання робіт з 08.07.2024 до 31.12.2024 та внесено зміни до календарного графіку робіт.
Додатковою угодою від 19.12.2024 № 2 внесено зміни до Договору та визначено договірну ціну у сумі 11 298 426,00 грн.
Додатковою угодою від 31.12.2024 № 3 продовжено строк виконання робіт до 31.12.2025 та визначено строк його дії до 31.12.2025.
Наведені положення Договору повністю узгоджуються із п. 19 Порядку державного фінансування капітального будівництва, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 № 1764, яким визначено, що на період дії правового режиму воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях для виконання робіт з будівництва військових інженерно-технічних і фортифікаційних споруд для потреб оборони замовник може здійснювати попередню оплату (виплату авансу) в розмірі до 70 відсотків вартості робіт за договором (контрактом) на строк не більш як шість місяців.
Таким чином, порядок, строки та умови здійснення попередньої оплати (авансу) передбачено, як умовами Договору, так і вимогами законодавства.
Зокрема, вищенаведеними умовами Договору передбачено, що попередня оплата має бути використана Підрядником у 6-місячний строк.
Замовником перераховано Підряднику попередню оплату на загальну суму 7 970 725,56 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 239 від 12.07.2024 (дата фактичної оплати - 16.07.2024).
З огляду на положення п. 12.1 Договору та п. 19 постанови КМУ від 27.12.2001 №1764 попередня оплата надавалась Підряднику строком на 6 місяців, тобто до 16.01.2025 (з урахування продовження строку дії договору).
Підрядник відповідно до платіжної інструкції від 17.12.2024 № 2 повернув суму невикористаного авансу у розмірі 61 827,36 грн.
На думку прокурора, попередня оплата на загальну суму 7 908 898,20 грн (7 970 725,56 грн - 61 827,36 грн), Підрядником використана несвоєчасно, тобто не у 6 - місячний термін, шляхом виконання робіт, що підтверджується актом №1 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2025 року на суму 9 794 600,40 грн.
ДКБ Сумської ОДА на адресу ТОВ -фірма "Кортакоз" надсилались претензії від 06.02.2025 та 26.05.2025, в яких серед іншого вказувалось про те, що Підрядником не надано актів приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в), що підтверджують використання авансу, і не повернуто попередню оплату за договором про будівництво фортифікаційних споруд від 08.07.2024 № 121.
Замовник наголошував на необхідності виконання Підрядником взятих на себе договірних зобов`язань, зокрема щодо негайного повернення отриманої попередньої оплати, попереджав про звернення до суду щодо стягнення відповідних коштів, а також штрафних санкцій за порушення умов Договору.
Разом з тим, Підрядником відповіді на вказані претензії на адресу Замовника не надіслано.
Тому прокурор зазначає, що у зв`язку із простроченням відповідача у використанні авансу, позивач має право на отримання пені, 3% річних та інфляційних втрат за період з 17.01.2025 по 30.12.2025 (3% річних, інфляційні втрати) та з 17.01.2025 по 16.07.2025 включно (пеня).
Згідно поданого прокурором розрахунку, розмір пені складає 1 191 535,10 грн, інфляційні втрати - 528 268,39 грн, 3% річних - 226 216,16 грн.
Законодавство, що підлягає застосуванню. Оцінка суду.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.
Згідно із ст. 854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.
Судом установлено та сторонами не заперечується, що відповідно до п.19.1 договору позивач 16.07.2024 перерахував відповідачу 7 970 725,56 грн попередньої оплати згідно з платіжною інструкцією № 239 від 12.07.2024. При цьому попередня оплата надавалась строком на 6 місяців, тобто до 16.01.2025 (з урахуванням продовження дії договору відповідно до додаткових угод), у зв`язку з чим відповідач у строк до 16.01.2025 зобов`язаний був використати суму попередньої оплати або повернути її позивачу.
Так, відповідач 17.12.2024 відповідно до платіжної інструкції №2 повернув позивачу 61 827,36 грн невикористаної попередньої оплати.
Попередня оплата у розмірі 7 908 898,20 грн була належно підтверджена як використана відповідачем лише 30.12.2025 підписаним сторонами актом № 1 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2025 на суму 9 794 600,40 грн.
Таким чином судом установлено, що прострочення відповідача у використанні авансу у сумі 7 908 898,20 грн наданих для здійснення робіт за договором відбулось у період з 17.01.2025 по 30.12.2025.
Згідно із ч.1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а ч. 2 ст. 612 ЦК України установлено, що боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Також ч. 1 ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
У зв`язку із простроченням відповідача до нього можуть бути застосовані правові наслідки у вигляді стягнення неустойки (штрафу, пені) та наслідки передбачені ст. 625 ЦК України.
Так, відповідно до частин 1, 3 статті 549 ЦК України (у редакції, чинній на момент укладення договору), неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Сторони у п.16.10. договору передбачили, що при неповерненні по закінченню терміну, визначеного в пункті 12.1 Договору, невикористаного авансу підрядник сплачує замовнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення.
Так згідно наданого до позовної заяви розрахунку, перевіреного судом, прокурор вірно нарахував пеню у розмірі 1 191 535,10 грн за період з 17.01.2025 по 16.07.2025 включно. 
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Крім того, прокурором, згідно арифметично вірного розрахунку, перевіреного судом, заявлено до стягнення 528 268,39 грн інфляційних втрат та 226 216,16 грн - 3% річних за період з 17.01.2025 по 30.12.2025.
Таким чином, на підставі вищевикладеного суд першої інстанції визнав заявлені вимоги прокурора правомірними, водночас, реалізувавши право, надане частиною третьою статті 551 ЦК України та статтею 233 ГК України, зменшив розмір заявленої до стягнення пені на 20% - до 953 228,08 грн, у зв`язку з чим позов задоволено частково.
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
Імперативними приписами статті 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, заслухавши пояснення прокурора, дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.
Щодо посилань відповідача на те, що ТОВ-фірма «Кортакоз» було надано замовнику акт № 1 форми КБ-2в за грудень 2025 раніше його підписання, оскільки станом на 01.12.2025 всі роботи, які були передбачені договором, були завершені, а також на те що 19.12.2024 замовником та підрядником було отримано державну експертизу корегувань проектно-кошторисної документації по об`єкту будівництва, без отримання якої виконати всі роботи на об`єкті було б неможливим, у зв`язку із чим між сторонами було укладено додаткову угоду №2 про корегування договірної ціни, суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 12.3. договору розрахунки по договору проводяться шляхом здійснення поетапної оплати. Замовник здійснює по мірі надходження коштів на реєстраційний рахунок замовника проміжні платежі підряднику за виконані будівельні роботи на підставі «Актів приймання виконаних будівельних робіт» - форми № КБ-2в, «Довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрат» - форми № КБ-3, підписаних уповноваженими представниками сторін.
Тобто сторони у Договорі чітко визначили вимоги щодо документів, на підставі яких замовник здійснює контроль за використанням підрядником отриманих авансових платежів за Договором, зазначивши, що такими документами є акт приймання виконаних робіт за формою КБ-2в та довідка про вартість виконаних будівельних робіт за формою КБ-3, тобто документи, які складаються для визначення вартості виконаних обсягів підрядних робіт і проведення розрахунків за виконані підрядні роботи та відповідно в яких зафіксовано виконання підрядником зобов`язань у розмірі одержаної від замовника попередньої оплати.
Так, суд звертає увагу на ту обставину, що в матеріалах справи відсутні докази направлення на адресу замовника акту № 1 форми КБ-2в за грудень 2025 до його підписання, тому дане твердження апелянта не приймається судом до уваги.
Колегія суддів, надаючи власну оцінку доводу апелянта про фактичне використання авансу до 16.01.2025, виходить з того, що Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 16.09.2022 у справі № 913/703/20, а також у постановах від 28.01.2025 у справі № 916/506/23, від 22.01.2019 у справі № 922/1119/18, від 07.12.2018 у справі № 910/23196/17, від 02.04.2019 у справі № 917/194/18 сформулював усталений висновок, згідно з яким належними і допустимими доказами використання одержаного авансу є, зокрема, підписані сторонами примірні форми КБ-2в "Акт приймання виконаних будівельних робіт" та КБ-3 "Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати". Цей висновок підтверджено постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.04.2025 у справі № 904/5262/23, у якій також зазначено, що самі по собі погоджені органом Казначейства платіжні документи не підтверджують факту використання попередньої оплати. Оцінюючи журнал виконаних робіт у сукупності з іншими доказами, колегія суддів виходить із того, що цей документ фіксує хід робіт, однак не містить відомостей про суму та джерело фінансування матеріалів і сам по собі не замінює двосторонньо підписаних форм КБ-2в та КБ-3 та у сукупності з іншими матеріалами справи не підтверджує використання саме спірної суми авансу до 16.01.2025. Єдиний наявний у справі акт №1 форми КБ-2в підписано сторонами лише 30.12.2025, тобто зі спливом одинадцяти з половиною місяців після закінчення строку використання авансу (16.01.2025), і цей акт не містить відомостей про період придбання зазначених у ньому матеріалів. За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що базою для нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних є саме сума несвоєчасно використаного авансу 7 908 898,20 грн, а не лише кошти у розмірі 61 827,36 грн, повернуті за платіжною інструкцією № 2.
Стосовно посилання апелянта на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.10.2025 у справі № 903/523/25 колегія суддів зазначає, що за приписами частини четвертої статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені саме в постановах Верховного Суду; постанови інших судів апеляційної інстанції обов`язкової сили для суду не мають. Крім того, обставини справи № 903/523/25 не є подібними до обставин даної справи: у згаданій справі акт приймання виконаних робіт було підписано в межах строку дії договору та лише через 15 днів після спливу строку використання авансу, тоді як у даній справі акт №1 форми КБ-2в підписано 30.12.2025, тобто понад одинадцять місяців після спливу встановленого строку, і жодних інших належних доказів використання авансу до 16.01.2025 відповідачем не надано. До того ж у справі № 903/523/25 суд апеляційної інстанції відмовив у зменшенні пені, вказавши на відсутність виняткових обставин, що узгоджується з висновками, покладеними в основу оскаржуваного рішення.
Стосовно отримання сторонами договору державної експертизи корегувань проектно-кошторисної документації по об`єкту будівництва 19.12.2024, що, згідно доводів ТОВ -фірма «Кортакоз», стало перешкодою для своєчасного виконання робіт за договором, то суд зазначає, що дана обставина не перешкоджала апелянту на виконання вимог п. 12.1. договору повернути попередню оплату у шестимісячний строк у разі неможливості використання наданих замовником коштів за призначенням. 
Щодо доводів апелянта стосовно бази нарахування інфляційних втрат і 3% річних та обмеження нарахування пені шестимісячним строком (частина шоста статті 232 ГК України), суд зазначає наступне.
Довід апелянта про те, що інфляційні втрати та 3% річних мають нараховуватися виключно на суму фактично повернутих із запізненням коштів, оскільки замовник отримав саме ті роботи і матеріали, про які домовилися сторони, і знецінення коштів не відбулося, колегія суддів відхиляє. Зобов`язання з повернення невикористаного авансу є грошовим зобов`язанням, а тому у разі його прострочення застосовуються наслідки, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 918/631/19). Оскільки використання авансу у сумі 7 908 898,20 грн підтверджено належними доказами лише 30.12.2025, впродовж усього періоду з 17.01.2025 по 30.12.2025 відповідач неправомірно утримував бюджетні кошти, у зв`язку з чим нарахування інфляційних втрат та 3% річних саме на вказану суму є правомірним. При цьому інфляційні втрати входять до складу грошового зобов`язання, не є штрафною санкцією та не підлягають зменшенню судом (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.10.2023 у справі № 904/4334/22, від 24.01.2024 у справі №917/991/22, від 01.10.2024 у справі № 910/18091/23), а три проценти річних є законодавчо встановленим мінімальним розміром процентів, який також не підлягає зменшенню (пункт 118 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2025 у справі № 903/602/24).
Щодо доводу апелянта про те, що з огляду на частину шосту статті 232 ГК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) позивач починаючи з 17.06.2025 був обмежений у нарахуванні пені, колегія суддів зазначає, що за змістом наведеної норми нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Оскільки зобов`язання з використання (повернення) авансу мало бути виконане до 16.01.2025, останнім днем шестимісячного періоду нарахування пені було 16.07.2025. Пеню прокурором нараховано саме за період з 17.01.2025 по 16.07.2025 включно, тобто в межах строку, визначеного частиною шостою статті 232 ГК України, а тому вказаний довід апелянта ґрунтується на помилковому обчисленні відповідного строку та не свідчить про незаконність оскаржуваного рішення.
Щодо посилань апелянта на відсутність можливості вчасно виконати роботи або повернути попередню оплату з огляду на введення в Україні режиму воєнного стану, суд зазначає таке.
Відповідно до 17.1. договору сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладання Договору та виникли поза волею Сторін (аварія, катастрофа, стихійне лихо, епідемія, епізоотія, війна тощо).
Пунктом 17.2. договору передбачено, що сторона, що не може виконувати зобов`язання за цим Договором унаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше ніж протягом одного дня з моменту їх виникнення повідомити про це іншу Сторону у письмовій формі.
Згідно з п. 17.3. договору доказом виникнення обставин непереборної сили є відповідні документи, які видаються торгово-промисловою палатою України.
Відповідно до п. 17.4. договору, у разі, коли строк дії обставин непереборної сили продовжується більше ніж 10 днів, кожна із Сторін в установленому порядку має право вимагати розірвання Договору.
Пунктом 17.5. договору передбачено, що підрядник на момент укладання Договору ознайомлений з тим, що Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні було введено воєнний стан, який в подальшому було продовжено, та може бути продовжено неодноразово. Підрядник, укладаючи Договір, погоджується, що сама по собі зазначена обставина (введення правового режиму воєнного стану без конкретних обставин, що унеможливлюють виконання зобов`язань за цим договором), не є обставиною непереборної сили в розумінні цього розділу Договору, окрім випадку, в якому відбуватиметься ескалація військових дій на території виконання робіт.
Відповідно до п. 3.3. Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) від 18.12.2014. Сертифікат (в певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі - сертифікат) - документ встановленої ТПП України форми, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.
За умовами пункту 17.3 договору відповідач мав можливість звернутися до ТПП України або уповноваженої регіональної ТПП за отриманням сертифіката про форс-мажорні обставини саме щодо спірного зобов`язання. Водночас сертифікат ТПП не є єдиним можливим доказом існування форс-мажорних обставин, якщо інше не встановлено законом або договором; відповідні обставини можуть доводитися й іншими належними доказами (постанова Верховного Суду від 13.09.2023 у справі № 910/7679/22).
Аналогічна правова позиція викладена у постановах КГС ВС від 07.06.2023 у справі №912/750/22; від 07.06.2023 у справі № 906/540/22; від 15.06.2023 у справі № 910/8580/22, від 29.06.2023 у справі № 922/999/22; від 02.08.2023 у справі № 916/1788/22; від 13.09.2023 у справі № 910/7679/22.
Всупереч умовам пунктів 17.2, 17.3 договору матеріали справи не містять доказів своєчасного повідомлення замовника про неможливість виконання зобов`язання внаслідок обставин непереборної сили, сертифіката ТПП щодо спірного зобов`язання або інших належних доказів, які підтверджували б існування таких обставин та їх причинний зв`язок із допущеним порушенням.
Вищевказані обставини спростовують доводи відповідача про те, що введення воєнного стану на території України є форс-мажорними обставинами в даних правовідносинах, а також свідчить про відсутність підстав для звільнення від відповідальності за порушення умов договору.
Посилання апелянта на примусову мобілізацію частини військовозобов`язаних працівників та на відсутність його вини у допущеному порушенні (статті 614, 617 ЦК України) колегія суддів оцінює критично, оскільки матеріали справи не містять доказів мобілізації конкретних працівників, залучених до виконання робіт саме на об`єкті СО-28, як і доказів причинно-наслідкового зв`язку між зазначеними обставинами та неможливістю використання авансу у шестимісячний строк чи його своєчасного повернення. Договір укладено 08.07.2024, тобто більше ніж через два роки після введення в Україні воєнного стану, відтак відповідач, як суб`єкт господарювання, що здійснює діяльність на власний ризик (стаття 42 ГК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), міг і повинен був передбачити відповідні ризики та об`єктивно оцінити можливість виконання зобов`язання у погоджений строк, з чим він прямо погодився у пункті 17.5 договору.
Стосовно доводів апелянта про порушення принципу пропорційності та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод колегія суддів зазначає, що справедливий баланс між інтересами кредитора і боржника у даній справі забезпечено судом першої інстанції шляхом реалізації дискреційних повноважень, передбачених частиною третьою статті 551 ЦК України та статтею 233 ГК України, і зменшення розміру пені на 20% - до 953 228,08 грн. Стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних у решті є передбаченим законом та договором наслідком допущеного самим відповідачем порушення грошового зобов`язання, а тому не може вважатися індивідуальним і надмірним тягарем у розумінні практики Європейського суду з прав людини. Подальше зменшення відповідальності призвело б до фактичного звільнення боржника від її несення без належних правових підстав, чого суди допускати не повинні (постанови Верховного Суду від 24.09.2020 у справі № 915/2095/19, від 26.05.2020 у справі № 918/289/19, від 04.02.2020 у справі № 918/116/19).
Отже, судом першої інстанції вірно встановлено, що ТОВ -фірма «Кортакоз» було допущено порушення строку використання (повернення) попередньої оплати за договором на будівництво фортифікаційних споруд на території Сумської області № 121 від 08.07.2024. 
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Статтею 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
У викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
Отже, з огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого господарського суду, які відповідають установленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права. Підстав для скасування або зміни рішення не встановлено. Доводи апеляційної скарги не підтверджені належними доказами та не спростовують висновків суду першої інстанції.
Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду Сумської області від 08.04.2026 у справі № 920/130/26 обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Згідно зі статтею 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.
Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, 
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю -фірма «Кортакоз» на рішення Господарського суду Сумської області від 08.04.2026 у справі № 920/130/26 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Сумської області від 08.04.2026 у справі № 920/130/26 залишити без змін.
Судові витрати за перегляд рішення у суді апеляційної інстанції покласти на скаржника.
Матеріали справи № 920/130/26 повернути до Господарського суду Сумської області.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, передбаченому ст. 286 - 291 ГПК України.

Повний текст постанови складено 29.07.2026.

Головуючий суддя В.П. Іванов 

Судді Є.Ю. Пономаренко

С.Є. Чаплян