СВАЛЯВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
Справа № 306/1131/26
Провадження № 2/306/1021/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 вересня 2026 року    м. Свалява 

Свалявський районний суд Закарпатської області у складі:
головуючого-судді   Уліганинця П.І.
за участю: секретаря судового засідання Якубовської С.Р. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Свалява справу за позовом представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до Полянської сільської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В :

Представник позивачки звернувся до суду з названим позовом, посилаючись на те, що покійна мама позивачки - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , була забудовником та головою дворогосподарства, житлового будинку за АДРЕСА_1 . Зазначає, що з нею також була зареєстрована дочка позивачки ОСОБА_1 , а отже відповідно до вимог Цивільного кодексу України прийняла спадщину після смерті матері. Вказує, що звернувшись до держаного нотаріуса з метою прийняття спадщини державним нотаріусом Свалявської державної нотаріальної контори їй роз`яснено право на звернення до суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок, оскільки нотаріально таке право реалізувати є неможливим. У позивачки відсутні первинні документи права власності на зазначений житловий будинок внаслідок чого вона не може реалізувати своє право щодо оформлення права власності. На підставі наведеного просить визнати за позивачкою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на житловий будинок та господарські будівлі та споруди під АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом за померлою мамою ОСОБА_3 .
Представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача згадану справу просив розглядати без його участі (а.с. 29,33).
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу «EASYCON» не здійснювалося (ч.2 ст. 247 ЦПК України).
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд встановив наступне.
Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію смерті №00054988842 від 26.11.2025 року, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.9).
Позивач ОСОБА_4 , є дочкою померлої ОСОБА_3 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 19.03.1962 року, місце реєстрації с.Сусково, Свалявський район Закарпатська область, після укладення шлюбу позивач змінила прізвище з ОСОБА_5 " на " ОСОБА_6 ", витяг з державного реєстру актів цивільного стану громадян про держвну реєстрацію шлюбу №00054989414 від 26.11.2025 року) (а.с.7,8).
Відповідно до довідки виданої старостою Полянської сільської ради №441 від 20.05.2026 року на підставі запису погосподарської книги по с. Сусково №4 за 2011-2015 року, номер об"єкта погосподарського обліку 0222-1), ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент смерті являлась головою дворогосподарства за адресою АДРЕСА_1 (а.с.14).
За приписами ч.2,3 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31.01.1966 року Міністерством комунального господарства УРСР і погодженою 15.01.1966 року із Верховним Судом УРСР, було встановлено, що реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння з окремим порядковим номером по вулиці, провулку, площі в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать, зокрема, громадянам на праві особистої власності (п.п. 2, 4); будинки і домоволодіння, розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, не підлягають реєстрації (п. 6); при відсутності правовстановлюючих документів, зазначених в Інструкції, у випадках включення в міську (селищну) смугу сільських населених пунктів або у випадках їх перетворення в міста або селища міського типу бюро технічної інвентаризації при наявності погосподарських книг сільської Ради депутатів трудящих складає списки будинків та домоволодінь, які належать громадянам або колгоспним дворам, з метою їх подальшої реєстрації, а при відсутності таких книг необхідних для реєстрації питання вирішуються в кожному окремому випадку за заявою зацікавленої особи з проведенням відповідного обстеження і якщо зібрані матеріали підтверджують належність будинку заявнику, вирішується питання про оформлення права власності (п.п. 10, 20).
В пункті 3.1. «Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року викладеного пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вказано, що Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).
Таким чином, на час будівництва житлового будинку, з урахуванням також положень ст. 4 ЦК Української РСР (1963 року), реєстрація права власності на нього не вимагалася, як докази належності будинку певній особі могли бути прийняті документи, що не були передбачені Додатком №1 до згаданої Інструкції від 31.01.1966 року. Будинок з моменту побудови і до цього часу знаходиться в сільському населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер. Придатність будинку для проживання та належність його спадкодавцю на час його смерті ніким не оспорюється.
Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, в т.ч. шляхом визнання права.
Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
За приписами ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ч.1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
За правилами ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
За приписами ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
За приписами ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
З огляду на вищевикладене позов є обгрунтованим.
Керуючись ст. 12, 18, 81, 200, 258, 263, 265, 273, 353 ЦПК України, ст. 15, 392, 1216, 1218, 1223, 1296, 1297 ЦК України, суд,-
У Х В А Л И В :

Позов представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до Полянської сільської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування — задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканкою АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 право власності на житловий будинок та господарські будівлі та споруди, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті матері, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий  П.І.Уліганинець 
14.09.2026 року.