Окнянський районний суд Одеської області 

Справа № 506/375/26
Провадження № 2/506/305/26

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

17.07.2026 року селище Окни

Окнянський районний суд Одеської області у складі: 
головуючого судді Чеботаренко О.Л.
за участю секретаря судового засідання Смернової Д.Ю.
розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Окни цивільну справу за позовом 
Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторинг Партнерс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у сумі 193199,97 грн., 

В С Т А Н О В И В:

29.04.2026 року до суду надійшла вказана позовна заява через систему «Електронний суд». 
Згідно з протоколом щодо неможливості автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.04.2026 року, призначення не відбулося, оскільки не вистачає потрібної кількості суддів для розподілу справи.
Так, за штатним розписом в Окнянському районному суді Одеської області троє суддів, а фактично працює двоє суддів, з яких: суддя Бурдинюк О.С. була відключена, у зв`язку з перебуванням на лікарняному, а також суддя Чеботаренко О.Л. була відключена, у зв`язку з перебуванням на лікарняному з 29.04.2026 року по 04.05.2026 року. 
Тому після виходу судді Чеботаренко О.Л. з лікарняного, а саме 05.05.2026 року, проведено повторний автоматизований розподіл справи, згідно з яким, справу розподілено на суддю Чеботаренко О.Л.
21.05.2026 року до суду надійшла відповідь на запит суду, щодо місця проживання (перебування) відповідача по справі. 
Ухвалою від 21.05.2026 року позовна заява прийнята судом до розгляду та відкрито провадження по справі.
Ухвалою від 19.06.2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилався на те, що 25.03.2025 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та відповідачем ОСОБА_1 укладено Договір №2185597 в електронній формі про надання відповідачу кредиту в сумі 40000 грн, строком на 360 днів. Кредитодавець свої зобов`язання за договором виконав, перерахувавши кредитні кошти на рахунок відповідача, тоді як відповідач свої зобов`язання за договором не виконує.
26.11.2025 року між ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» та ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» було укладено договір №26-11/25, за умовами якого ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» відступило на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за кредитним договором №2185597, укладеним з відповідачем.
Станом на день формування позовної заяви загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором складає 193199,97 грн, з них: заборгованість за тілом кредиту – 39999,99 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 87600 грн, заборгованість за нарахованими процентами, починаючи з моменту відступлення права вимоги – 45599,98 грн, заборгованість за пенею та/або штрафами – 20000 грн. Тому позивач, вважаючи свої права порушеними, просив стягнути з відповідача вказану заборгованість, а також понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2662,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 25000 грн.
Представник позивача в судове засідання не з`явилася, однак у позовній заяві просила розглянути справу за відсутності представника позивача. Згодна на заочний розгляд справи /а.с.2-6/. Тому справа розглянута у відсутність представника позивача, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України.
Відповідачу направлялася судова повістка про виклик в судове засідання за адресою її місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, як передбачено п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, однак до суду повернувся конверт з довідкою Укрпошти: «адресат відсутній» /а.с.66/. 
При цьому ч.1 ст.131 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. 
Таким чином, відповідно до вищевказаних положень ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомленою про день та час розгляду справи, однак в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. Тому суд визнає причини неявки відповідача неповажними і тому відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, справа розглянута у її відсутність.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Ст.639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. 
У ст.3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. 
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). 
Частина 5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. 
За змістом ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). 
Як вбачається з положень ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. 
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 ч.1 ст.3 Закону України "Про електронну комерцію"). 
Згідно зі ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
За змістом ст.ст.12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
25.03.2025 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено Договір №2185597 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» в сумі 40000 грн (п.1.2 договору), строком на 360 днів (п.1.3 договору), зі сплатою процентів кожні 30 днів /а.с.8-11/.
Згідно з п.7.1 Договору, цей Договір укладається за допомогою ІКС Товариства, доступ до якої забезпечується Споживачу через Веб-сайт. Електронна ідентифікація Споживача в ІКС Товариства здійснюється при вході Споживача в Особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, що є електронним підписом Споживача та направлений Товариством на номер мобільного телефону Споживача, вказаний Споживачем при вході/протягом періоду обслуговування в Товаристві. Код доступу може також надсилатися з використанням месенджерів (Viber, Telegram, тощо), в тому числі з використанням роботизованого функціоналу таких месенджерів (ботів). При цьому, Споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Веб-сайту Товариства.
Відповідно до п.10 Договору, договір підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором К687.
Згідно з п.1.5 договору, за користування кредитом нараховуються проценти в наступному порядку та на таких умовах:
- Стандартна процентна ставка становить 1% в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п.1.3 договору (п.1.5.1 договору);
- Знижена процентна ставка становить 0,8 % в день та застосовується у випадку, якщо Споживач, як учасник програми лояльності Товариства, в дату першого платежу – 24.04.2025 року або протягом наступного календарного дня, що слідує за вказаною датою, сплатить кошти у сумі першого платежу, визначеного в Графіку платежів. Знижка Споживачу від Товариства на стандартну процентну ставку є індивідуаль-ною; у випадку її застосування сума процентів, що підлягає, що підлягає сплаті до вказаної вище дати, перераховується замість стандартної процентної ставки за зниже-ною процентною ставкою. Також, Споживач може отримати індивідуальну знижку, якщо до вказаної дати здійснить повне дострокове повернення кредиту, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити Споживач за стандартною процентною ставкою буде перераховано за зниженою процентною ставкою до дати повного дост-рокового повернення кредиту (включно). У випадку часткового дострокового повер-нення кредиту такий перерахунок здійснюється тільки до дати часткового достроко-вого повернення кредиту, надалі застосовується стандартна процентна ставка без знижки і перерахунку. Споживач погоджується, повністю розуміє та поінформова-ний, що у разі невикористання Споживачем права на отримання знижки (невиконан-ня умов для отримання знижки) застосовується стандартна процентна ставка без зни-жки, що не є зміною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бік погіршення для Споживача. (п.1.5.2 договору).
Кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на рахунок Споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача № НОМЕР_1 (п.2.1 договору).
Факт надання відповідачу кредиту підтверджується інформацією ТОВ «ПЕЙТЕК» від 27.11.2025 року, згідно з якою між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «ПЕЙТЕК» було укладено Договір про надання платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку № НОМЕР_2 від 01.04.2024 року. Відповідно до зазначеного договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта від ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ»: 25.03.2025 року о 12:04:14 год на суму 40000 грн, призначення платежу: зарахування на картку, ЕПЗ 4441111038996272 /а.с.20/.
П.4.4 Договору встановлено обов`язок Споживача у встановлений Договором строк повернути кредит, сплатити проценти, штрафи та пені (у разі наявності) та інші платежі, передбачені Договором.
Згідно розрахунку заборгованості, відповідач здійснила лише один платіж, а саме 21.04.2025 року в сумі 8960,01 грн, з яких 8960 грн зараховано в якості погашення частини нарахованих відсотків та 0,01 грн зараховано в якості погашення частини тіла кредиту. В подальшому відповідачем жодного платежу не здійснено та станом на 26.11.2025 року утворилась заборгованість у розмірі 147599,99 грн, з них: заборгованість за тілом кредиту – 39999,99 грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом – 87600 грн, штрафні санкції – 20000 грн /а.с.23-25/.
Згідно зі ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
П.1 ч.1 ст.512, ст.514, ч.1 ст.516 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
26.11.2025 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» (Клієнт) та ТОВ «Факторинг Партнерс» (Фактор) укладено Договір факторингу №26-11/25, за умовами якого Клієнт відступає (передає) Фактору Права вимоги, а Фактор набуває Права вимоги від Клієнта та сплачує Клієнту за відступлення прав вимог Фінансування у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та у строки, встановлені цим договором /а.с.47-34/.
Згідно зазначеного договору факторингу, до позивача перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №2185597 від 25.03.2025 року, що підтверджується копією вказаного договору факторингу, копією платіжної інструкції про оплату згідно договору факторингу, копією акту приймання-передачі Реєстру Боржників від 26.11.2025 року та витягом з Реєстру боржників /а.с.27-34, 35, 36, 37, 38-40, 41/.
Згідно розрахунку заборгованості, складеного позивачем ТОВ «Факторинг Партнерс» станом на 06.04.2026 року, після укладення договору факторингу позивачем, як новим кредитором, продовжено нарахування процентів за користування кредитом за період з 27.11.2025 року по 20.03.2026 року, тобто в межах визначеного кредитним договором строку кредитування. Відповідач після укладення договору факторингу не здійснювала платежів на погашення заборгованості, у зв`язку з чим, на думку позивача, розмір її заборгованості за вказаним кредитним договором, складає 193199,97 грн, з них: заборгованість за тілом кредиту – 39999,99 грн, заборгованість за відсотками – 133199,98 грн, пеня/штрафи – 20000 грн /а.с.26/.
Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до п.4.4 Договору про надання споживчого кредиту, ст.ст.526, 1049, 1050, 1054 ЦК України, позичальник зобов`язаний належним чином виконувати взяті зобов`язання, повернути кредит та сплатити проценти, в строки та в порядку, що встановлені договором.
При цьому, відповідно до ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання, або не виконав його в строк, передбачений договором. 
Таким чином, оскільки відповідач не виконала свої зобов`язання за кредитним договором в строки, передбачені договором, суд дійшов висновку, що позивач, як новий кредитор за кредитним договором, набув право вимоги до відповідача, а тому позов в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та за відсотками за користування кредитом підлягає задоволенню.
Щодо вимог про стягнення неустойки (пені/штрафу), суд дійшов до наступного висновку.
Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
П.6.4 кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання та/або неналежного виконання Споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, Споживач зобов`язаний сплатити Товариству штраф:
- у розмірі 6000 грн на 3 день такого невиконання та/або неналежного виконання; та
- у розмірі 1200 грн, починаючи з 4 дня за кожний день невиконання та/або неналежного виконання.
У зв`язку з порушенням виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором, первісним кредитором нараховано штрафні санкції у розмірі 20000 грн.
При цьому, відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Воєнний стан в Україні запроваджено Указом Президента «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, з 05:30 год 24.02.2022 року строком на 30 діб, в подальшому його дія продовжувалася і триває до цього часу.
Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється:
1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування;
2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит;
3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню вимоги пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.
Враховуючи, що строк дії таких обмежень триває із 24 лютого 2022 року і на період дії воєнного, надзвичайного стану та тридцятиденний строк після його припинення або скасування, на теперішній час воєнний стан триває, а кредитодавцем нарахована неустойка (штраф) за невиконання грошових зобов`язань за кредитним договором саме в цей період, то суд вважає, що 20000 грн підлягають списанню в силу вимог пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Тому підстави для стягнення з відповідача неустойки (штрафу, пені) відсутні і в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.
Таким чином, загальний розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідача складає 173199,97 грн, з них: заборгованість за тілом кредиту – 39999,99 грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом – 133199,98 грн.
Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання як розподілити між сторонами судові витрати.
Відповідно до ч.1, п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Так як позов задоволено частково (на 89,65%), то з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2386,84 грн (2662,40 грн *82,95%)
Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то згідно з ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. 
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. 
У відповідності до частин першої - шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначають лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19).
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги/додатковій угоді до договору.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю.
Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).
У постановах від 19 лютого 2022 року у справі № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у пункті 154 рішення від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат ЄСПЛ зазначив, що за статтею 41 Конвенції він відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму. Крім того, будь-яке клопотання, подане на підставі статті 41 Конвенції, має містити конкретні суми, розбиті на пункти, і супроводжуватися необхідними документами на їх підтвердження, інакше Суд може відхилити це клопотання повністю або частково.
У пункті 268 рішення від 23 січня 2014 року у справі «East / West Alliance Limited» проти України» за заявою № 19336/04 ЄСПЛ також нагадав, що згідно з практикою Суду заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.
Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовуються з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.
У позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 25000 грн.
Судом встановлено, що 02.07.2024 року між ТОВ «Факторинг Партнерс» (Клієнт) та Адвокатським об`єднанням «Лігал Асістанс», в особі керуючого партнера Бурдюг Тетяни Вікторівни, укладено Договір №02-07/2024 про надання правової допомоги, за умовами якого Клієнт доручає, а адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором /а.с.47/.
Згідно з п.п.4.1 вказаного договору, вартість послуг узгоджується сторонами у заявці на надання юридичної допомоги, яка є невід`ємним додатком до цього договору.
Факт надання послуг за договором підтверджується Актом про надання юридичної допомоги. Сума, визначена в акті про надання юридичної допомоги, є гонораром адвокатського об`єднання за надання юридичної допомоги та поверненню не підлягає (п.п.4.3, 4.5 Договору).
Відповідно до Заявки на надання юридичної допомоги №1033 від 02.03.2026 року та витягу з Акту №31 про надання юридичної допомоги від 31.03.2026 року, вартість наданої правової допомоги складає 25000 грн, а саме: 
- надання усної консультації з вивченням документів – 4000 грн (2 год х 2000 грн);
- складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду – 18000 грн (6 год х 3000 грн);
- письмова консультація (вивчення документації Клієнта з посиланням на нормативно-правові акти та підготовкою аналітичної довідки щодо судової практики) – 3000 грн (1 год х 3000 грн). /а.с.50, 51/.
При цьому, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Така правова позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного Суду (у справах №922/445/19; № 923/560/17; № 329/766/18; № /78/1522/18).
Витрати на надання усної консультації з вивченням документів в сумі 4000 грн та складання позовної заяви в сумі 18000 грн суд визнає судовими витратами на професійну правничу допомогу, які були необхідними для забезпечення розгляду вказаної справи, а також співмірними зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також значенням справи для сторони, а тому вказані витрати підлягають розподілу між сторонами.
Що стосується правової допомоги у виді письмової консультації (вивчення документації Клієнта з посиланням на нормативно-правові акти та підготовкою аналітичної довідки щодо судової практики), то в порушення ст.81 ЦПК України, доказів надання Адвокатським об`єднанням вказаної правової допомоги, позивачем суду не надано. Тому підстави для розподілу витрат на правничу допомогу у виді надання письмової консультації, відсутні. 
Таким чином, матеріалами справи доведено розмір понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 22000 грн. 
Разом з тим, оскільки позов задоволено частково (на 89,65%), то з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати позивача на професійну правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 19723 грн (22000 грн *89,65%).
З урахуванням зазначеного, загальний розмір судових витрат, які підлягають стягненню з відповідача складає 22109,84 грн, з них: судові витрати по сплаті судового збору – 2386,84 грн, судові витрати на професійну правничу допомогу – 19723 грн.
Керуючись ст.ст.10, 13, 76-81, 137, 141, 259, 263-265, 280 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторинг Партнерс" (місцезнаходження: 03150, м.Київ, вул.Ґедройця Єжи, буд.6, офіс 521, код ЄДРПОУ 42640371) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про стягнення заборгованості в сумі 193199,97 грн задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторинг Партнерс" заборгованість за Договором №2185597 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» від 25.03.2025 року в сумі 173199,97 грн (з них: заборгованість за тілом кредиту – 39999,99 грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом – 133199,98 грн).
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторинг Партнерс" понесені судові витрати в сумі 22109,84 грн (з них: судові витрати по сплаті судового збору – 2386,84 грн, судові витрати на професійну правничу допомогу – 19723 грн).
У задоволенні іншої частини позову відмовити.
Відповідно до п.п.15.5) п.1 Перехідних положень ЦПК України, на рішення може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду через Окнянський районний суд Одеської області або безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Повне судове рішення складено 24.07.2026 року.

Суддя | О. Л. Чеботаренко