ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2026 року | Справа №160/18241/26

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ремез К.І. 
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

29.06.2026 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 01.09.2020 з урахуванням дня фактичної виплати 26.05.2026 відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 01.09.2020 з урахуванням дня фактичної виплати 26.05.2026 відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159;
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати грошового забезпечення за період з 30.01.2020 по 01.09.2020 року з урахуванням дня фактичної виплати 26.05.2026 відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати грошового забезпечення за період з 30.01.2020 по 01.09.2020 з урахуванням дня фактичної виплати 26.05.2026 відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159.
Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 та у вересні 2020 року був виключений зі списків особового складу і всіх видів забезпечення. При звільненні належне йому грошове забезпечення виплачено не в повному обсязі, у зв`язку з чим він був змушений звернутися за захистом своїх прав до суду. Рішеннями Харківського окружного адміністративного суду відповідача зобов`язано зобов`язано нарахувати та виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 01.09.2020, а також здійснити перерахунок місячного грошового забезпечення за період з 30.01.2020 по 01.09.2020. На виконання цих рішень заборгованість виплачена лише 26.05.2026. Компенсацію ж втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати відповідач не нарахував і не виплатив, чим допустив протиправну бездіяльність. Позивач вважає, що право на таку компенсацію особа набуває незалежно від того, чи були відповідні суми їй попередньо нараховані, а сама компенсація провадиться незалежно від того, виплачено дохід добровільно чи на виконання судового рішення.
Ухвалою суду від 01.07.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
13.07.2026 за допомогою підсистеми "Електронний суд" від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив, що діяв виключно в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, і протиправної бездіяльності не допускав.
Насамперед відповідач наголосив на тому, що законодавець передбачив обов`язкове досудове врегулювання спору у правовідносинах щодо виплати компенсації втрати частини доходів: необхідною умовою для звернення до суду є подання особою заяви про виплату компенсації, і лише відмова у її виплаті може бути оскаржена в судовому порядку. Позивач доказів такого звернення та відмови у виплаті не надав, а тому позовні вимоги є передчасними. На обґрунтування цього доводу відповідач послався на постанови Верховного Суду від 11.12.2020 у справі № 200/10820/19-а, від 09.06.2021 у справі № 240/186/20, від 17.11.2021 у справі № 460/4188/20 та від 04.05.2022 у справі № 200/14472/19-а.
Крім того, відповідач зазначив, що основним боргом у цій справі є індексація грошового забезпечення, тобто вже встановлений державою механізм відшкодування подорожчання споживчих товарів і послуг. Стягнення компенсації ще й на суму індексації, на його переконання, є накладенням подвійного стягнення інфляційних втрат на одну й ту саму суму боргу та суперечить ст. 61 Конституції України.
За наведених мотивів просив у задоволенні позову відмовити повністю.
Відповідно до частини 1 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За змістом приписів пункту 3 частини 6 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи, зокрема, щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Частиною 4 статті 243 Кодексу адміністративного України встановлено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно із частиною 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст.ст. 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Згідно із частиною 8 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.
ОСОБА_1 з 24.12.2013 по 01.09.2020 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 01.09.2020 №623 позивача було звільнено, виключено зі списків особового складу та усіх видів забезпечення. 
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2024 року по справі № 520/23357/23 та рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2023 року по справі № 520/23355/23 відповідача зобов`язано нарахувати та виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 01.09.2020, а також здійснити перерахунок місячного грошового забезпечення за період з 30.01.2020 по 01.09.2020. 
На виконання зазначених рішень відповідачем було здійснено виплату індексації та грошового забезпечення в повному обсязі 26.05.2026. 
Проте відповідачем в порушення статті 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» не виплачено на користь позивача компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19.10.2000 № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі – Закон № 2050-III) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 (далі – Порядок № 159).
Відповідно до ст. 1 Закону № 2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Згідно зі ст. 2 Закону № 2050-III компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Відповідно до ст. 3 Закону № 2050-III сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але невиплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу.
Згідно зі ст. 4 Закону № 2050-III виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
За приписами ст. 7 Закону № 2050-III відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.
Пунктами 2, 3 Порядку № 159 передбачено, що компенсація проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01.01.2001, при цьому компенсації підлягають, зокрема, такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, як заробітна плата (грошове забезпечення).
Згідно з п. 4 Порядку № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Спірні правовідносини у цій справі виникли щодо нарахування та виплати позивачу компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення та грошового забезпечення, які були виплачені 26.05.2026 на виконання судових рішень.
Суд виходить з того, що грошове забезпечення військовослужбовця прямо віднесено ст. 2 Закону № 2050-III та п. 3 Порядку № 159 до доходів, на які поширюється правило про компенсацію втрати їх частини, причому п. 3 Порядку № 159 охоплює такі доходи саме «разом із сумою індексації».
У постанові від 04.09.2025 у справі № 380/8640/24 Верховний Суд, розглядаючи спір військовослужбовця з військовою частиною щодо компенсації за затримку виплати індексації грошового забезпечення, зазначив, що основною умовою для виплати компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів; виплата компенсації втрати частини доходів проводиться незалежно від порядку і підстав їх нарахування – самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення; право на компенсацію особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
У тій же постанові Верховний Суд підтвердив, що право особи на отримання компенсації втрати частини доходів виникає з моменту фактичного порушення строку виплати доходу, а тому така компенсація підлягає нарахуванню за весь період невиплати відповідного доходу. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, сформульованій у постановах від 14.05.2019 у справі № 804/2994/18, від 23.12.2020 у справі № 640/7975/15-а, від 05.07.2022 у справі № 420/7633/20 та від 24.01.2025 у справі № 380/1607/24.
Отже, обов`язок нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини грошових доходів виник у відповідача в силу прямої вказівки ст. 4 Закону № 2050-III – у тому ж місяці, у якому здійснено виплату заборгованості, тобто у травні 2026 року. Цей обов`язок відповідач не виконав, що і становить протиправну бездіяльність, про визнання якої просить позивач.
Щодо дотримання строку звернення до суду суд зазначає наступне.
У постанові від 03.04.2025 у справі № 420/1581/24 Верховний Суд вказав, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати індексації, є компенсаторною складовою доходу у вигляді заробітної плати працівника, а тому спір про нарахування та виплату такої компенсації стосується заробітної плати (грошового забезпечення) військовослужбовця. Аналогічно у Рішенні від 15.10.2013 № 9-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер та є складовими належної працівникові заробітної плати.
Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. 
Оскільки заборгованість виплачена 26.05.2026, а компенсація підлягала виплаті у тому ж місяці, саме з травня 2026 року позивач дізнався про порушення свого права на її отримання. Позовну заяву подано до суду 29.06.2026, тобто в межах установленого строку. 
За таких обставин суд дійшов висновку, що строк звернення до суду позивачем не пропущено.
Суд звертає увагу на те, що позивач не заявляв вимоги про стягнення компенсації у конкретній сумі, а просив зобов`язати відповідача її нарахувати та виплатити. За таких умов належним способом захисту порушеного права є саме зобов`язання відповідача провести відповідне нарахування та виплату за правилами, встановленими ст. 3 Закону № 2050-III і п. 4 Порядку № 159, оскільки обчислення суми компенсації належить до дискреційних повноважень відповідача та потребує використання даних про щомісячні розміри нарахованого доходу.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідач правомірності своєї бездіяльності не довів.
За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст. 9, 72, 77, 90, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 01.09.2020 з урахуванням дня фактичної виплати 26.05.2026 відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 01.09.2020 з урахуванням дня фактичної виплати 26.05.2026 відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати грошового забезпечення за період з 30.01.2020 по 01.09.2020 року з урахуванням дня фактичної виплати 26.05.2026 відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати грошового забезпечення за період з 30.01.2020 по 01.09.2020 з урахуванням дня фактичної виплати 26.05.2026 відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159.
Розподіл судових витрат не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.І. Ремез