ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

21 липня 2026 року | м.Суми

Справа №577/6834/25 
Номер провадження 22-ц/816/2107/26
Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Щербаченко М. В. (суддя-доповідач),
суддів - Собини О. І. , Нестеренка М. В. 
за участі секретаря судового засідання Чуприни В.І.,
учасників судового процесу:
представника позивача Висотюка Є.П.,
представника відповідача Хурсенко М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 17 березня 2026 року, ухваленого у складі судді Буток Т.А. у місті Конотопі, повний текст якого складено 17 березня 2026 року,
у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_2 
про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника,
У С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції
У листопаді 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду із указаним позовом, в якому уточнивши позовні вимоги, просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки виконання рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 25.11.2025 року про поновлення його на посаді у справі № 577/5360/24 у розмірі 172 038 грн 24 коп. 
Свої вимоги є тим, що указаним судовим рішенням визнано протиправним і скасовано пункт 3 наказу № 313 начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (по стройовій частині) від 30.08.2024 року в частині звільнення позивача з посади інспектора відділення військового обліку та бронювання сержантів і солдатів запасу ІНФОРМАЦІЯ_3 . Судом ОСОБА_2 поновлено на посаді інспектора відділення військового обліку та бронювання сержантів і солдатів запасу ІНФОРМАЦІЯ_3 . Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу, за період з 31.08.2024 року по 25.11.2024 року, в розмірі 53 001 грн. 68 коп. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку в межах суми платежу за один місяць. 
ІНФОРМАЦІЯ_2 рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 25.11.2024 року в частині поновлення на роботі виконано лише 28.08.2025 року.
Існування зазначеного судового рішення породжувало у відповідача обов`язок щодо поновлення позивача на вказаній посаді, який мав бути здійснений шляхом видання відповідного наказу негайно після його проголошення, тобто 26 листопада 2024 року. Проте, відповідач допустив затримку виконання судового рішення про поновлення позивача на посаді, що відповідно до статті 236 КЗпП України є підставою для стягнення з роботодавця середнього заробітку за час затримки, яка позбавила позивача можливості виконувати свою роботу. 
Враховуючи зазначене, за час затримки виконання рішення суду в частині поновлення на роботі середній заробіток за період з 26.11.2024 року по 28.08.2025 року становить 172 038 грн. 24 коп., виходячи з того, що час затримки за обрахунком позивача становить 198 робочих днів, а середньоденна заробітна плата становить 868,88 грн.
Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 17 березня 2026 року позов задоволено повністю. Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_2 середній заробіток за весь час затримки виконання рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 25 листопада 2024 року у справі № 577/5360/24 у розмірі 172 038 грн 24 коп.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, з вини відповідача відбулася затримка виконання рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 25.11.2024 року про поновлення позивача на роботі, що відповідно до ст. 236 КЗпП України є підставою для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі.
Період затримки виконання рішення обчислював від наступного дня після ухвалення рішення про поновлення на роботі до дати видання наказу про поновлення на посаді. У цій справі період затримки виконання рішення визначено з 26.11.2025 року по 27.08.2025 року включно (дата видачі наказу 28.08.2025 року), що становить 198 робочих днів. 
Середньоденний заробіток судом визначено в розмірі 868 грн. 88 коп. виходячи з довідки, яка надана позивачем, в якій за червень 2024 року його заробітна плата до виплати складає 13425 грн 71 коп., за липень 2024 року - 23936 грн.12 коп., кількість фактично відпрацьованих робочих днів – 43. Отже, сума середнього заробітку за весь час затримки виконання рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 25 листопада 2024 року, тобто за 198 робочих днів визначена в сумі 172 038 грн 24 коп. 
Місцевий суд вказав, що стороною відповідача не спростовано розмір заборгованості, заявлений стороною позивача та не прийняв до уваги надані представником відповідача довідки про розрахунок середнього заробітку позивача, оскільки, як було встановлено в судовому засіданні, вони не відповідають дійсності.
Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги
16 квітня 2026 року представник ІНФОРМАЦІЯ_1 Хурсенко М.О. подала через електронний кабінет підсистеми «Електронний суд» апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 17 березня 2026 року.
Апеляційна скарга мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 після отримання 17 грудня 2024 року рішення суду про поновлення позивача на посаді було здійснено процесуальні дії щодо оскарження указаного судового рішення, ухваленого не на корись Збройних Сил України відповідно до пункту 1.2 Інструкції, яка затверджена Наказом Міністерства оборони України від 30 грудня 2016 року. Після отримання 20 серпня 2025 року ухвали суду про повернення апеляційної скарги від 14 серпня 2025 року, що є датою набрання рішенням суду законної сили, 28 серпня 2025 року був виданий наказ про поновлення ОСОБА_2 на посаді.
Відповідачем не здійснено умисних дій щодо невиконання рішення суду у справі про поновлення позивача на посада, останній не звертався із заявами про поновлення на роботі та до органів забезпечення примусового виконання рішення суду.
В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що суд першої інстанції належно не оцінив докази у справі та не врахував позицію відповідача, який не погоджується із розрахунком середнього заробітку. Вважає, що затримка виконання рішення за період з 26.11.2024 по 27.08.2025 року становить 197 робочих днів, а не 198 днів. Крім того, під час судового розгляду справи судом першої інстанції представником відповідача був наданий витяг з наказу від 01.07.2024 року № 238 про перебування позивача з 15 по 28 липня 2024 року у відпустці. Судом не враховано, що відповідно до пункту 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, який затверджений постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100 час відпустки не зараховується до розрахунку середнього заробітку. Апелянтом наведено правильний на його думку розрахунок середньоденного заробітку у розмірі 622 грн 58 коп., виходячи із суми заробітної плати за червень 2024 року в сумі 11 180 грн 60 коп., за липень 2024 року в сумі 9426 грн 64 коп., та виходячи із 33 відпрацьованих днів. Отже, сума середнього заробітку за затримку виконання судового рішення становить 122 648 грн 26 коп., а не 172 038 грн 24 коп.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Представник позивача Висотюк Є.П. 11 травня 2026 року подав через електронний кабінет підсистеми «Електронний суд» відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 без задоволення, а рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 17 березня 2026 року залишити без змін. Зазначив у відзиві, що стаття 236 КЗпП України не містить вимог про наявність вини, достатньо самого факту затримки виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі. Верховний Суд неодноразово наголошував, що право на середній заробіток відповідно до статті 236 КЗпП України є державною гарантією і не залежить від активних дій працівника. ОСОБА_2 не зобов`язаний був нагадувати про виконання рішення суду, подавати виконавчий лист, оскільки такій обов`язок покладений на роботодавця. 
Не погоджується представник позивача з доводами апеляційної скарги про неправильність розрахунку середнього заробітку. Вважав, що суд правильно визначив кількість днів затримки виконання судового рішення та дотримався вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, який затверджений постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100, пункт 4 якого містить вичерпний перелік виплат, що не включаються до розрахунку. Посилання апелянта на розрахунок від 01.12.2025 року № 5/2302 є безпідставним, оскільки він містить лише суми окладу позивача і не включає інші доходи, які відображені у довідці від 12.09.2024 року, що надана до матеріалів справи позивачем.
Водночас представник позивача ОСОБА_3 09 липня 2026 року подав додаткові пояснення до відзиву у зв`язку із додатковими поясненнями апелянта на виконання ухвали апеляційного суду, за змістом яких змінив позицію та просив апеляційний суд змінити рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 25 листопада 2024 року в сумі 189 982 грн 98 коп. Зазначає, що при обчисленні середнього заробітку має братись нарахована заробітна плата, а не заробітна плата, яка підлягала виплаті позивачу за червень та липень 2024 року, оскільки при виконанні рішення суду із стягнутої суми стягуються податки і збори. Вважав, що наказ про застосування до ОСОБА_2 заходу дисциплінарного стягнення, на підставі якого він був позбавлений заохочувальних виплат не можна брати до уваги, оскільки 19.12.2025 року наказом № 341 ІНФОРМАЦІЯ_4 на виконання рішення суду у справі № 577/4709/24 від 12.11.2024 скасовано пункт 1 наказу № 247 від 27.06.2024 року «Про результати службового розслідування за фактом неналежного виконання трудових обов`язків ОСОБА_2 » 
Третя особа ІНФОРМАЦІЯ_2 відзив на апеляційну скарг, надіслана заява про розгляд справи без участі представника, в якій вказує про підтримку вимог апеляційної скарги відповідача. 
Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції
Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 25.11.2024 року визнано протиправним і скасовано пункт 3 наказу № 313 начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (по стройовій частині) від 30.08.2024 року в частині звільнення ОСОБА_2 з посади інспектора відділення військового обліку та бронювання сержантів і солдатів запасу ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
ОСОБА_2 поновлено на посаді інспектора відділення військового обліку та бронювання сержантів і солдатів запасу ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу, за період з 31.08.2024 року по 25.11.2024 року, в розмірі 53 001 грн. 68 коп. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку в межах суми платежу за один місяць (а.с. 8 - 14).
28 серпня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 видано Наказ № 280, яким Наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 30.08.2024 року № 313 про звільнення ОСОБА_2 скасовано та поновлено ОСОБА_2 на посаді інспектора відділення військового обліку та бронювання сержантів і солдатів запасу з 30.08.2024 року. 
Листом від 28 серпня 2025 року № 5/1207 повідомлено ОСОБА_2 про те, що йому необхідно 29 серпня 2025 року прибути до ІНФОРМАЦІЯ_3 та приступити до виконання обов`язків за посадою (а.с. 15).
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд та застосовані норми права
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи (стаття 5-1 КЗпП України).
За приписами частини другої статті 129 Конституції України обов`язковість судових рішень є однією із основних засад судочинства.
Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом; право на судовий захист є гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.
Згідно з пунктами 2, 4 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць; поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.
Частиною сьомою статті 235 КЗпП України передбачено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.
У разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки (стаття 236 КЗпП України).
Затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі за змістом статті 236 КЗпП України слід уважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин негайно після проголошення судового рішення. Виконати рішення суду про поновлення позивача на роботі має відповідач, визначений боржником за виконавчим листом.
У справі, яка переглядається установлено, що наказ про поновлення позивача на посаді на виконання рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 25 листопада 2024 року у справі № 577/5360/24, яке підлягало негайному виконанню, видано лише 28 серпня 2025 року. 
Доводи апеляційної скарги про те, що рішення було виконано після набрання ним законної сили 20 серпня 2025 року, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального права, оскільки закон пов`язує виникнення обов`язку роботодавця видати наказ про поновлення працівника не з моментом набрання рішенням законної сили, а з моментом його проголошення, якщо рішення допущено до негайного виконання.
Безпідставними є також посилання відповідача на відсутність умислу щодо невиконання рішення суду та на те, що позивач не звертався із заявами про поновлення на роботі або до органів примусового виконання.
Стаття 236 КЗпП України не ставить відповідальність роботодавця за затримку виконання рішення суду в залежність від наявності чи відсутності вини, умислу або будь-якої форми недобросовісної поведінки роботодавця. Виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення є спеціальною гарантією прав працівника та настає внаслідок самого факту несвоєчасного виконання рішення про поновлення на роботі.
Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку що невиконання відповідачем протягом тривалого часу рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 25 листопада 2024 року у справі № 577/5360/24 про поновлення ОСОБА_2 на посаді, що має наслідком застосування приписів статті 236 КЗпП України.
Водночас апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги про неправильне визначення місцевим судом суми середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі зважаючи на такі мотиви.
Середній заробіток працівника, відповідно до статті 27 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці», визначається за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100; у редакції, чинній до 18 грудня 2025 року), який застосовується також у випадках - затримки виконання рішення суду (підпункт «з» пункту 1 цього Порядку).
Відповідно до пункту 3 Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.
Суми нарахованої заробітної плати, крім премій (в тому числі за місяць) та інших заохочувальних виплат за підсумками роботи за певний період, враховуються у тому місяці, за який вони нараховані, та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт. 
Премії (в тому числі за місяць) та інші заохочувальні виплати за підсумками роботи за певний період під час обчислення середньої заробітної плати враховуються в заробіток періоду, який відповідає кількості місяців, за які вони нараховані, починаючи з місяця, в якому вони нараховані. 
При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці та для нарахування матеріальної (грошової) допомоги, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю (пункт 4 Порядку № 100).
У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата (пункт 2 Порядку № 100).
Відповідно до пункту 5 Порядку № 100 основою для обчислення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
У справі, що переглядається, суд першої інстанції визначив середній заробіток за затримку виконання рішення суду на підставі довідки про доходи від 12.09.2024 № 5/1604 (а.с.17), виходячи із середньоденного заробітку у розмірі 868 грн 88 коп., обчисленого із виплат, які фактично виплачені ОСОБА_4 за червень 2024 року в сумі 13425 грн.71 коп., за липень 2024 року в сумі 23936 грн.12 коп., шляхом ділення загальної суми цих за указані місяці на 43 робочих дні.
Суд погодився із розрахунком суми середнього заробітку, наведеним позивачем у позові в сумі 172 038 грн 24 коп. за 198 робочих днів за період з 26.11.2024 по 28.08.2025 року. 
Водночас суд першої інстанції не взяв до уваги надані відповідачем розрахунки середнього заробітку позивача, відповідно до яких середньоденний заробіток позивача становить 622 грн 58 коп., який обчислений шляхом ділення загальної суми нарахованих виплат за червень 2024 року в сумі - 11118 грн 60 коп., за липень 2024 року в сумі - 9426 грн 64 коп. на фактичну кількість відпрацьованих робочих днів в сумі 33 робочих дні, тобто без урахування днів перебування позивача у відпустці у липні 2024 року (а.с. 38, 39).
Місцевий суд мотивував відхилення зазначених доказів відповідача тим, що указані розрахунки відповідача не відповідають дійсності.
Апеляційний суд вважає, що подібний висновок суду першої інстанції є необґрунтованим, не відповідає вимогам пункту 2 частини четвертої статті 265 ЦПК України, зважаючи на такі мотиви.
Під час судового розгляду справи судом першої інстанції представником відповідача ОСОБА_5 було подано усне клопотання про приєднання до матеріалів справи витягу з наказу від 01.07.2024 року № 238 про перебування позивача з 15 по 28 липня 2024 року у відпустці (а.с.115), яке протокольною ухвалою суду від 12 березня 2026 року було задоволено місцевим судом (а.с.116-118). 
Місцевий суд, приєднавши до матеріалів справи указаний доказ про перебування ОСОБА_6 у липні 2024 року у відпустці, не надав оцінки такому доказу, який має значення для визначення кількості відпрацьованих позивачем робочих днів у зазначеному місяці та для виключення при обчисленні середнього заробітку сум нарахованих за час перебування ОСОБА_6 у відпустці, які не враховуються відповідно до вимог пункту 4 Порядку № 100. 
Також сума нарахованої заробітної плати за червень у Довідці про доходи від 12.09.2024 № 5/1604, виданій відповідачем позивачу (16677 грн 90 коп.), відрізняється від суми зарплати позивача за цей же місяць у розрахунку, який доданий відповідачем до відзиву (11 118 грн 60 коп.)
Судом першої інстанції не з`ясовано причини таких розбіжностей і необґрунтовано надано перевагу довідці, яку надав позивач.
В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача Хурсенко М.О. пояснила, що до довідки про доходи від 12.09.2024 № 5/1604, виданій позивачу, до заробітної плати за червень 2024 року були включені суми премії, на яку він не мав прав у зв`язку із оголошеною доганою, і яка була утримана з нього у липні 2024 року. До заробітної плати за липень 2024 року, яка указана у розрахунку середнього заробітку позивача від 01.12.2025 №5/2302 не включені виплати нараховані на підставі наказу від 01.07.2024 року №238 про надання відпустки позивачу.
Згідно з частиною першою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції повинен з`ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частина друга статті 367 ЦПК України).
Частиною 7 статті 81 ЦПК України надано можливість суду збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
З метою перевірки доводів апеляційної скарги, обґрунтованості та законності оскаржуваного судового рішення, повного та всебічного встановлення обставин справи, ухвалою Сумського апеляційного суду від 23 червня 2026 року витребувано у відповідача пояснення причин розбіжності між сумою заробітної плати за червень 2024 року у Довідці про доходи від 12.09.2024 № 5/1604 та у Розрахунку середнього заробітку позивача від 01.12.2025 № 5/2302, довідку про нараховану зарплату позивачу за червень - липень 2024 року окремо з даними про розмір виплат нарахованих на підставі наказу від 01.07.2024 року №238 про надання відпустки позивачу, розрахунок розміру середньоденного заробітку позивача та копію наказу про застосування заходу дисциплінарного стягнення, на підставі якого позивач був позбавлений заохочувальних виплат за червень-липень 2024 року.
Відповідачем апеляційному суду надано копію наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 27.06.2024 року № 247, відповідно до пункту 1 якого на ОСОБА_2 накладено дисциплінарне стягнення - догана (а.с.206). Наказом № 232 від 27.06.2024 вирішено виплатити премію позивачу за червень 2024 року у розмірі 50 % посадового окладу та не виплачувати надбавку за виконання особливо важливої роботи (а.с.206 зворотній бік).
Водночас представник позивача ОСОБА_3 надав апеляційному суду копію наказу від 19.12.2025 року № 341, який виданий начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 на виконання рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 12 листопада 2024 року у справі № 577/4709/24, яким скасовано пункт 1 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 27.06.2024 року № 247 в частині накладення на позивача дисциплінарного стягнення (а.с.215). 
Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень (далі - ЄДРСР).
За змістом відомостей ЄДРСР рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 12 листопада 2024 року у справі № 577/4709/24, яке набрало законної сили 12 грудня 2025 року, позов ОСОБА_2 задоволено, визнано незаконним та скасовано пункт 1 наказу № 247 «Про результати службового розслідування за фактом неналежного виконання трудових обов`язків ОСОБА_2 » від 27.06.2024 року № 247.
Відповідач, посилаючись на наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 27.06.2024 року № 247 в обґрунтування наданого місцевому суду розрахунку середньоденного заробітку позивача, не повідомила, ні суд першої інстанції, ні апеляційний суд про визнання незаконним та скасування пункту 1 указаного наказу. 
Виходячи з принципу змагальності цивільного процесу сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції в суді першої інстанції.
За приписами частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Апеляційний суд повторює, що суд першої інстанції у справі, що переглядається належним чином не перевірив розрахунки середнього заробітку подані сторонами. 
Наведені сторонами справи на стадії апеляційного розгляду справи обставини, які міг з`ясувати місцевий суд зважаючи на те, що подані до апеляційного суду накази видані до постановлення оскаржуваного судового рішення, мають істотне значення для правильного вирішення спору, оскільки безпосередньо впливають на оцінку доводів апеляційної скарги щодо правильності визначення середньоденного заробітку позивача.
Ураховуючи, викладене та те, що нові докази були відомі сторонам завчасно і кожна із сторін мала можливість подати доводи та докази на їх спростування, протокольною ухвалою апеляційного суду від 21.07.2026 року подані позивачем нові докази були прийняті для оцінки та дослідження апеляційним судом разом із доказами поданими відповідачем на виконання ухвали Сумського апеляційного суду від 23 червня 2026 року. 
Щодо доводів відповідача про необхідність виключення із розрахунку середнього заробітку із виплат за червень 2024 року премії та надбавки в загальній сумі 5559 грн 30 коп., колегія суддів зазначає таке.
Підставою для невключення відповідачем до розрахунку середнього заробітку указаної суми премії та надбавки за червень 2024 року та зменшення загальної суми виплат за цей місця з 16677 грн. 90 коп. до 11118 грн 60 коп. визначено застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани відповідно до наказу від 27.06.2024 № 247.
Однак, як установлено апеляційним судом, зазначений наказ у відповідній частині визнано незаконним та скасовано судовим рішенням, яке набрало законної сили, а наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 19.12.2025 № 341 його скасовано на виконання цього судового рішення.
Скасування дисциплінарного стягнення означає відсутність правових підстав для будь-яких негативних майнових наслідків, які були безпосередньо зумовлені застосуванням такого стягнення. Визнання наказу незаконним усуває його юридичні наслідки з моменту прийняття, а тому відповідач не вправі обґрунтовувати правильність розрахунку середнього заробітку посиланням на обставини, які втратили юридичне значення внаслідок скасування дисциплінарного стягнення.
Сама по собі обставина подальшого утримання або невиплати відповідних сум унаслідок застосування незаконної догани не може погіршувати становище працівника при визначенні розміру гарантійних виплат, передбачених статтею 236 КЗпП України. Інший підхід фактично означав би збереження майнових наслідків незаконного дисциплінарного стягнення та покладення ризику протиправних дій роботодавця на працівника.
Отже, колегія суддів відхиляє доводи відповідача про необхідність обчислення середнього заробітку виходячи із заробітної плати, зменшеної внаслідок застосування до позивача дисциплінарного стягнення, яке в подальшому визнано незаконним і скасовано судом. При визначенні середнього заробітку підлягають врахуванню всі виплати, право на які позивач мав за відсутності незаконного дисциплінарного стягнення, з урахуванням вимог Порядку № 100 щодо складу виплат, які включаються до розрахунку середньої заробітної плати.
Доводи представника відповідача про те, що рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 12 листопада 2024 року не вирішувалося питання про стягнення чи повернення позивачу невиплачених премії та надбавки, а тому такі виплати не можуть враховуватися при визначенні середнього заробітку, колегія суддів відхиляє з таких підстав.
Предметом розгляду у цій справі не є вирішення питання про стягнення з відповідача премії чи інших складових заробітної плати за червень-липень 2024 року. Спір стосується правильності визначення розрахункової величини середнього заробітку відповідно до Порядку № 100 для обчислення компенсації, передбаченої статтею 236 КЗпП України.
Вирішуючи це питання, суд зобов`язаний перевірити законність тих юридичних фактів, якими відповідач обґрунтовує виключення окремих виплат із розрахунку. Якщо єдиною підставою для невиплати працівнику премії та надбавки було застосування дисциплінарного стягнення, яке в подальшому визнано незаконним та скасовано судом, то така підстава втратила юридичну силу і не може породжувати будь-які правові наслідки, у тому числі при визначенні середнього заробітку.
Отже, апеляційний суд дійшов висновку, що при обчисленні середньоденного заробітку позивача слід виходити із нарахованої ОСОБА_2 загальної суми виплат в розмірі 16677 грн 90 коп. за червень 2024 року, не зменшену на утриману у наступному місяці суму 5559,30 коп. премії та надбавки.
Водночас апеляційний суд погоджується із виключенням у розрахунку середньоденного заробітку, складеного відповідачем, із нарахованої позивачу загальної суми виплат за липень 2024 року суми заробітку за час відпустки в розмірі 8092 грн 14 коп. та суми матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі 17774 грн 82 коп. Таким чином, для визначення середнього заробітку з урахуванням приписів пункту 4 Порядку № 100 за липень 2024 року слід брати нараховані ОСОБА_2 виплати в сумі 9426 грн 64 коп. (а.с.204, 205).
Отже, середньоденний заробіток позивача, який визначається апеляційним судом становить 791 грн 05 коп., який обчислений шляхом ділення загальної суми нарахованих виплат за червень 2024 року в сумі - 16677 грн 90 коп., за липень 2024 року в сумі - 9426 грн 64 коп. на фактичну кількість відпрацьованих робочих днів в сумі 33 робочих дні, тобто без урахування днів перебування позивача у відпустці у липні 2024 року.
Указана сума середньоденного заробітку визначена відповідно до пункту 3 Порядку №100 виходячи з виплат за червень та липень 2024 року у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, на що помилково не звернув увагу місцевий суд не застосувавши приписи указаного пункту 3 Порядку № 100 та визначив середньоденний заробіток позивача з сум виплат, які вже зменшені на відповідні податки і збори.
У постанові Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 359/10023/16-ц зазначено, що: «суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів. 
У контексті доводів апеляційної скарги про те, що затримка виконання рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 25 листопада 2024 року у справі №577/5360/24 мала місце у період з 26.11.2024 по 27.08.2025 року, що становить 197 робочих днів, а не 198 днів як визначив суд першої інстанції, апеляційний суд зазначає таке. 
Належним виконання судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.
Законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі, і цей обов`язок полягає в тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися. 
У справі, яка переглядається наказ № 280 про поновлення позивача ОСОБА_2 на посаді був виданий 28.08.2025 року (а.с.16). Водночас листом від 28.08.2025 року № 5/1207, який надісланий позивачу ІНФОРМАЦІЯ_6 позивачу, було повідомлено про необхідність прибуття для виконання обов`язків за посадою – 29.08.2025 року (а.с.15)
Отже, фактично позивач мав можливість приступити до виконання своїх попередніх обов`язків за посадою лише з 29 серпня 2025 року, а не в день видачі наказу про поновлення на посаді від 28.08.2025 № 280. 
Відповідно до статті 236 КЗпП України середній заробіток стягується за весь час затримки виконання рішення про поновлення на роботі. Такий період охоплює час, протягом якого працівник був позбавлений можливості виконувати свої обов`язки та отримувати заробітну плату внаслідок невиконання роботодавцем рішення суду.
Хоча належним виконанням рішення про поновлення на роботі є видання роботодавцем відповідного наказу, саме по собі видання роботодавцем наказу про поновлення не є достатнім для висновку про припинення затримки виконання рішення суду, якщо у день видання такого наказу працівник ще був позбавлений можливості приступити до виконання своїх трудових обов`язків та не міг отримувати заробітну плату за цей день.
Відповідно, виключення із періоду затримки 28 серпня 2025 року, як на цьому наполягає відповідач, призвело б до того, що позивач не отримав би ані середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, ані заробітної плати за виконану роботу за цей день, тобто був би безпідставно позбавлений належного йому грошового забезпечення за 28 серпня 2025 року.
Такий підхід не відповідає меті статті 236 КЗпП України, яка спрямована на повне відшкодування працівникові втрат, спричинених несвоєчасним виконанням роботодавцем рішення суду про поновлення на роботі, та не допускає виникнення періоду, за який працівник не отримує жодних виплат внаслідок протиправної поведінки роботодавця.
За таких обставин колегія суддів погоджується з доводами представника позивача та доходить висновку, що затримка виконання рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 25 листопада 2024 року тривала по 28 серпня 2025 року включно, а тому саме ця дата є останнім днем періоду, за який відповідно до статті 236 КЗпП України підлягає стягненню середній заробіток.
Отже, зважаючи на те, що період затримки рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 25 листопада 2024 року у справі №577/5360/24 становить 198 робочих днів з 26 листопада 2024 по 28 серпня 2025 року включно, сума середнього заробітку, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 156 627 грн 90 коп.(791 грн 05 коп. х 198 роб. днів).
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права (пункти 3, 4 частина першої статті 376 ЦПК України). 
Висновки суду апеляційної інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги за результатами апеляційного перегляду рішення, свідчать про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення на підставі пункту 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України необхідно змінити в частині суми середнього заробітку, що підлягає стягненню з відповідача, розподілу судових витрат, з доповненням про утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів та викладенням другого та третього абзацу резолютивної частини рішення у новій редакції 
Висновки суду щодо судових витрат
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1 та 2 статті 141 ЦПК України).
Оскільки рішення суду першої інстанції підлягає зміні, апеляційний суд змінює розподіл судових витрат, понесених в суді першої інстанції. Пропорційно розміру задоволених позовних вимог з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1566 грн 27 коп. судового збору за подання позову. Відповідно до пункту 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» надміру сплачена позивачем сума судового збору у зв`язку із зменшенням розміру позовних вимог може бути повернута судом першої інстанції за клопотанням позивача. 
Оскільки за наслідками апеляційного перегляду справи апеляційну скаргу задоволено частково, тому з позивача на користь відповідача необхідно стягнути судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 184 грн 92 коп. пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги.
Керуючись вимогами статей 141, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 – задовольнити частково.
Змінити рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 17 березня 2026 року, виклавши другий та третій абзац резолютивної частини рішення у такій редакції: 
«Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виконання рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 25 листопада 2024 року у справі № 577/5360/24 за період з 26 листопада 2024 року по 28 серпня 2025 року в розмірі 156 627 гривень 90 копійок. з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів. 
Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1566 гривень 27 копійок.»
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ІНФОРМАЦІЯ_1 судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 184 гривні 92 копійки.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених частиною третьою статті 389 ЦПК України.
Повне судове рішення складене 23 липня 2026 року.

Головуючий | М. В. Щербаченко

Судді О. І. Собина 

М. В. Нестеренко