Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20.07.2026 | Справа №607/15687/26 Провадження №2-о/607/424/2026

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області
у складі головуючого судді Грицай К.М., 
за участю секретаря судового засідання Кійко С.Д.,
заявника ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Тернопільський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернулась в суд із заявою про встановлення факту смерті  ІНФОРМАЦІЯ_1 на тимчасово окупованій території України, а саме у с.Скельки, Василівського району Запорізької області, її чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Заява обґрунтована тим, що вона є дружиною  ОСОБА_2 , який помер  ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Скельки, Василівського району Запорізької області, тобто на тимчасово окупованій території. Згідно медичного свідоцтва про смерть серії 23 № 202060096 від 19.05.2026, виданого органами окупаційної влади, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у с.Скельки, причина смерті: лівошлункова недостатність, атеросклеротична хвороба серця.
Встановлення факту смерті ОСОБА_2 має для неї юридичне значення, оскільки необхідне для проведення державної реєстрації смерті її чоловіка ОСОБА_2 , який помер на тимчасово окупованій території України, компетентним органом виконавчої влади України для отримання свідоцтва про смерть встановленого державного зразку та для реалізації спадкових прав. З огляду на наведене, просить заяву задовольнити. 
Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні заяву підтримала з підстав, наведених в ній. Також, вказала, що проживала з чоловіком в с. Скельки, після його смерті займалась організацією поховання чоловіка, отримала від окупаційної влади свідоцтво про смерть. 
Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку.
Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні вказав, що він є сином заявника, його мати і батько проживали в с. Скельки Василівського району Запорізької області, яка є окупованою територією України. Пояснив, що його батько ОСОБА_2 страждав на серцеве захворювання, внаслідок якого і настала його смерть, про смерть його батька йому повідомила матір у телефонному режимі 16 травня 2026 року, однак на похороні батька він не був присутній. Також підтвердив, що на наданому для огляду заявником відеозаписі дійсно зафіксований похорон померлого батька в с. Скельки. 
Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані заявником документи, вважає заяву такою, що підлягає задоволенню враховуючи таке.
Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид не позовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. 
Згідно ч.1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.
Відповідно до частини 2 ст. 317 ЦПК України справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.
Суд встановив, що заявник  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,є дружиною  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджено свідоцтвом про укладення шюбу серія НОМЕР_1 , виданим Скельською сільської радою Василівського району Запорізької області 22.10.1977 року. 
ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 в с Скельки Василівського району Запорізької області, де і проживав, про що свідчать дані паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого Василівським РВ УМВС України в Запорізькій області 09 червня 1998 року. 
Батьками ОСОБА_3 є  ОСОБА_2 та  ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 .
Згідно медичного свідоцтва про смерть серія 23 № 202060096, виданого 19.05.2026 року незаконно створеною Державною бюджетною установою охорони здоров`я «Василівською центральною районною лікарнею»  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпрорудне Василівського району Запорізької області Російської Федерації, причина смерті: лівошлункова недостатність, атеросклеротична хвороба серця.
В судовому засіданні був оглянутий наданий заявником відеозапис, на якому зафіксований похорон померлого ОСОБА_2 . 
Крім того, свідок ОСОБА_4 підтвердив, що йому достовірно відомо факт, що  ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та похований в с. Скельки. 

Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Так, з 26.02.2022 Василівська міська територіальна громада, до якої входить с. Скельки, відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 № 376, визнана тимчасово окупованою територією.
Таким чином, с. Скельки Василівського району Запорізької області станом на 16.05.2026 було тимчасово окупованою територією України відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та в порядку ст. 1 цього Закону воно є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 49 ЦК України актами цивільного стану є народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо.
Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (ч. 3, 4 ст. 49 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.
Згідно з вимогами ч.ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. 
Питання про окуповані території у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані як «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.
Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21.06.1971 «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».
У практиці Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) розвинений принцип узгодженості спірного питання, зокрема, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики.
При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] є далеким від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до вказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, у тому числі й цим. Вирішити інакше, означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за змістом цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).
Таким чином, суд може застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, у контексті як мінімум «реєстрація народжень, смертей і шлюбів», виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, у сукупності з іншими доказами, як встановлення можливих фактів, оскільки встановлення цих фактів має істотне значення для реалізації низки прав людини (громадянина України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 22.10.2018 у справі №235/2357/17, від 07.09.2022 у справі № 759/5313/21, від 16.11.2022 у справі №759/1443/22.
Крім того, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 квітня 2023 року у справі № 337/3725/22 зазначено, що доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, зокрема, можуть бути: письмові докази; речові докази, зокрема звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; пояснення свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі в обставинах, що загрожували їй смертю.
Таким чином, враховуючи висновки Верхового Суду щодо застосування норм права у даних правовідносинах, суд констатує, що визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті, зокрема щодо смерті людини, з метою захисту прав громадян України, ніяким чином не легітимізує таку владу. Розгляд державними органами таких документів не означає автоматичного визнання окупаційної влади. У той же час держава має вживати заходів щодо ефективного захисту прав громадян на своїй території, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої держави.
Так, реєстрація смерті ОСОБА_2 була проведена на тимчасово окупованій території України, а свідоцтво про смерть, видане установою, яка знаходиться на окупованій території згідно ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», є недійсним і не створює правових наслідків.
В той час, як іншого способу встановлення даного факту немає.
Водночас, зазначення у лікарському свідоцтві про смерть серія 23 №202060096 від 19.05.2026, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином Російської Федерації, суд при прийняті рішення не враховує, оскільки у матеріалах справи наявна копія паспорта громадянина України серії серії НОМЕР_2 , виданого Василівським РВ УМВС України в Запорізькій області 09 червня 1998 року на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
При цьому, доказів позбавлення ОСОБА_2 громадянства України чи його добровільної відмови від нього, матеріали справи не містять, а зазначення окупаційними органами у виданих ними документах ОСОБА_2 громадянином Російської Федерації не визнається зміною громадянства або втратою громадянства України згідно з приписами ч. 6 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». 
Наведені обставини та досліджені докази свідчать, що факт смерті ОСОБА_2 є доведеним, та враховуючи, що він помер на тимчасово окупованій території, реєстрація його смерті органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі наданого свідоцтва є неможливою, а встановлення факту смерті необхідне для отримання свідоцтва про смерть, спадкування суд приходить до висновку, що вимоги заявника обґрунтовані і підлягають задоволенню.
Відповідно до правил статті 317, пункту 8 частини першої статті 430 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту смерті допустити до негайного виконання.
На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 81, 315, 317, 354, 355 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:
Заяву задовольнити.
Встановити факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 на тимчасово окупованій території України, а саме у с.Скельки, Василівського району Запорізької області, громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженця с Скельки Василівського району Запорізької області.

Рішення суду підлягає до негайного виконання.
Копію судового рішення невідкладно надіслати до Тернопільського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України для державної реєстрації смерті особи.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Реквізити учасників справи:
Заявник:  ОСОБА_1 ,фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .
Заінтересована особа: Тернопільський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, м. Тернопіль, вул. Грушевського, 8 код ЄДРПОУ 41346948.

Головуючий суддя | К. М. Грицай