ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/5593/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2026 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Хоми О.П., розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, 
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (далі – відповідач, в/ч НОМЕР_1 ), в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо ненадання відповіді на рапорт від 23.02.2026 про виплату компенсації за невикористану додаткову відпустку, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 №702, отриманий відповідачем згідно відмітки діловодства 23.02.2026;
- ???визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо нездійснення нарахування та виплати позивачу на день звільнення компенсації за невикористані дні додаткової відпустки передбаченої частиною 4 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 №702 за 2013 - 2016 роки;
- ???зобов?язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати і виплатити позивачу компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки передбаченої частиною 4 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 №702 за 2013 - 2016 роки, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44;
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо ненадання відповіді на рапорт від 20.02.2026 №04.3/1927/26-Вн про виплату матеріальної допомоги для оздоровлення за 2026 рік відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704, отриманий відповідачем 20.02.2026;
???- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо нездійснення нарахування та виплати мені на день ~ звільнення матеріальної допомоги для оздоровлення за 2026 рік відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. №704;
- ???зобов?язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати і виплатити позивачу матеріальну допомогу для оздоровлення за 2026 рік відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. №704, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44;
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо ненадання відповіді на рапорт від 20.02.2026 №04.3/1928/26-Вн про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2026 рік відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704, отриманий відповідачем 20.02.2026.
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо нездійснення нарахування та виплати позивачу на день - звільнення матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2026 рік відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 №704;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати і виплатити позивачу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2026 рік відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. №704, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44;
?- ???визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо нездійснення нарахування та виплати позивачу на день звільнення грошової компенсації за не надану щорічну відпустку за 2026 рік;
- ????зобов?язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати і виплатити позивачу грошову компенсації за не надану щорічну відпустку за 2026 рік, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44;
- визнати протиправними дії та бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо невиплати позивачу на день звільнення грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178 «Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за не отримане речове майно»;
- ????визнати протиправним та скасувати наказ ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) від 25.02.2026 № 87-ос в частині виключення позивача зі списків особового складу частини;
????- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) видати наказ про виключення позивача зі списків частини відповідно до вимог наказу МВС від 06.06.2017 №468 (Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16 серпня 2017 р за №1011/30879) «Про затвердження Інструкції з організації обліку особового складу Державної прикордонної служби України», на день розрахунку відповідно до вимог пункту 293 Положення про проходження громадянами України військової служби у Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29.12.2009 №1115.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при виключенні зі списків особового складу 25.02.2026 відповідач не здійснив з позивачем повного розрахунку, не провівши виплату грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за 2013-2016 роки, грошової допомоги на оздоровлення за 2026 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової компенсації за ненадану щорічну відпустку за 2026 рік та грошової компенсації за неотримане речове майно. Позивач звернувся із рапортами для отримання вказаних виплат, однак відповіді на них не отримав. Вважаючи поведінку відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Відповідачем позову не визнано з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, суть яких полягає у такому. Вказує, що позивачу надано повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні, в тому числі у відповідь на його рапорти, оскільки з 25.02.2026 позивач вважається звільненим з військової служби, відповідно бездіяльності у таких діях немає. Посилання позивача щодо ненадання відповіді на його рапорт вважає безпідставними, оскільки повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні надано позивачу у термін два дні та у такому містилась уся інформація щодо розрахунку при звільненні, у тому числі запитувана. Зазначає, що відповідно до наказу військової частини НОМЕР_2 від 09.11.2016 №263-ос про виключення зі списків частини з попереднього місця служби, вказано лише про невикористання щорічної чергової відпустки за 2016 рік терміном 20 діб, відомості про інші невикористані відпустки у даному наказі не зазначено. Щодо матеріальної допомоги для оздоровлення за 2026 рік зазначає, що відповідно до пункту 9 глави 7 розділу IV Інструкції від 23.07.2018 №558 військовослужбовцям, накази про звільнення яких підписано в минулому році, але не виключено зі списків особового складу органу Держприкордонслужби, допомога за період служби в поточному році не надається. Також вказує, що звільненим з військової служби в кінці календарного року з наданням при звільненні щорічної основної відпустки, яка закінчується в наступному календарному році, матеріальна допомога в новому році не надається.
Щодо компенсації за ненадану щорічну відпустку за 2026 рік зазначає, що відповідно абзацу шостого пункту 14 ст. 101 Закону №2011-ХII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, накази про звільнення яких підписано в минулому році, але не виключеним із списків військової частини, відпустки за період служби в поточному році не надаються. Оскільки позивач звільнений з військової служби у 2025 році, права на відпустку у 2026 році останній не набув, відповідно й не набув права на відповідну компенсацію. 
Щодо виплати компенсації вартості за неотримане речове майно вказує, що у відповідь на запит ІНФОРМАЦІЯ_3 листом №06.1/8599-26-Вих від 08.04.2026 (№1675-26-Вx 08.04.2026), підтверджено що головному сержанту ОСОБА_1 нараховано та виплачено грошову компенсацію за неотримане під час проходження служби речове майно у сумі 148 873,24 грн (сто сорок вісім тисяч вісімсот сімдесят три гривні 24 копійки). Тому вважає, що позивач вводить суд в оману та ймовірно прагне подвійного стягнення компенсації за неотримане речове майно (позовна заява від 23.03.2026). Звернувся до НОМЕР_3 прикордонного загону у день звільнення 25.02.2026 року. Просить відмовити у задоволенні позову.
Ухвалою від 30.03.2026 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без виклику сторін.
Відповідачем 09.04.2026 (вх. №29515) подано відзив на позовну заяву.
Позивачем 22.04.2026 (вх. №33326) подано відповідь на відзив.
Представником позивача 24.08.2026 (вх. №75064) подано заяву про вступ у справу як представника.
Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 
Відповідно до довідки ДПС України в/ч НОМЕР_1 від 24.02.2026 №08/2046/26-Вн ОСОБА_1 з 22.05.2003 проходив військову службу у Державній прикордонній службі України.
Згідно до витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 25.02.2026 №87-ОС головного сержанта ОСОБА_1 , інспектора комендантського відділення, звільненого з військової служби наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 29.07.2025 №425-ОС за підпунктом «б» (за станом здоров`я) виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.
Згідно до вказаного наказу ОСОБА_1 грошова допомога для оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік не надавалась.
Позивач 25.02.2026 звернувся до відповідача із рапортом про виплату компенсації за невикористані дні додаткових відпусток у відповідності до Постанови КМУ №702.
НОМЕР_3 Прикордонний загін ДПС України у відповідь на рапорт від 25.02.2026 листом від 04.03.2026 повідомив, що громадянину ОСОБА_1 за 2013-2017 роки додаткова відпустка, згідно Постанови №702 не надавалась.
Позивач звернувся до відповідача із рапортом про виплату грошової допомоги на оздоровлення за 2026 рік відповідно до Постанови КМУ №704 від 30.08.2017.
Позивач звернувся до відповідача із рапортом про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2026 рік відповідно до Постанови КМУ №704 від 30.08.2017.
ІНФОРМАЦІЯ_6 у відповідь на рапорти позивача листом від 25.02.2026 повідомив про нараховані та виплачені суми при звільненні, у якому зазначив, що ОСОБА_1 буде нараховано на картковий рахунок до 28.02.2026 суми, які наведені у розрахунковому листі від 25.02.2026.
Додаток: Розрахунковий лист від 25.02.2026 за лютий 2026 року.
Позивач звернувся до відповідача із рапортом про виплату компенсації за неотримане під час проходження військової служби речове майно відповідно до Постанови КМУ №178.
ІНФОРМАЦІЯ_6 у відповідь на рапорт листом від 25.02.2026 №06.1/1480-26-Вих повідомив, що згідно наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України від 06.12.2025 №1446-АГ додаток 5, військовослужбовці Львівського ВМКЦ забезпечуються речовим майном особистого користування через ІНФОРМАЦІЯ_7 (в/ч НОМЕР_2 ).
Невиплата відповідачем грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки при проходженні військової служби за період з 2013-2016 роки, грошової допомоги для оздоровлення за 2026 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2026 рік, грошової компенсації за ненадану щорічну основну відпустку за 2026 рік, є підставою для звернення позивача до суду з цим позовом.
При вирішенні спору суд керувався таким.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовий статус ветеранів війни визначає Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-XII (далі - Закон №3551-XII).
Згідно із пунктом 12 статті 12 Закону №3551-XII учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік. 
Частиною першою статті 4 Закону України «Про відпустки» від 05.11.1996 № 504/96-ВР (далі - Закон № 504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством. 
Відповідно до статті 16-2 Закону № 504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Згідно з абзацом 3 підпункту 1 пункту 203 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України затвердженого Указом Президента України від 29.12.2009 № 1115/2009 (далі – Положення № 1115/2009) у мирний час військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом або кадрову військову службу, надається додаткова відпустка за виконання обов`язків військової служби, яке пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я.
Згідно з пунктом 207 Положення № 1115/2009 перелік місцевостей з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами, військових посад, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також порядок надання та тривалість щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Військовослужбовцям за виконання обов`язків військової служби, яке пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, надається щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої щорічної додаткової відпустки визначається залежно від часу проходження служби в цих умовах та не може перевищувати 15 календарних днів.
В пункті 293 Положення № 1115/2009, зазначається, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпеченням.
Відповідно до абзацу 3 підпункту 3 пункту 306 Положення № 1115/2009 в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану, під час дії воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки у порядку, визначеному Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі відповідно до Конституції України визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII).
Відповідно до статті 1 Закону № 2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно до абзацу 1 частини першої статті 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до частини четвертої статті 10-1 Закону №2011-ХІІ військовослужбовцям, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, крім військовослужбовців строкової військової служби, надається щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої щорічної додаткової відпустки визначається залежно від часу проходження служби в цих умовах та не може перевищувати 15 календарних днів.
Перелік місцевостей з особливими природними географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами, військових посад, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також порядок надання та тривалість щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах визначаються Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 №702 затверджено Перелік місцевостей з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами та переліки військових посад, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також Порядок надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах.
Відповідно до додатку 4 Переліку військових посад Держприкордонслужби, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, які дають право на щорічну додаткову відпустку, затвердженого Постановою №702, військовослужбовцям, які проходять службу у підрозділах, що виконують завдання з охорони державного кордону органів Держприкордонслужби у відділеннях інспекторів прикордонної служби на посадах інспектор прикордонної служби, на яких протягом 2013-2025 років проходив службу ОСОБА_1 встановлено додаткову відпустку тривалістю 7 календарних днів.
Відповідно до пункту 1 Порядку надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами та на посадах, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, затвердженого Постановою №702, щорічні додаткові відпустки із збереженням грошового та матеріального забезпечення за виконання обов`язків військової служби в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами, пов`язане з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я (далі - додаткова відпустка), надаються військовослужбовцям у році, що настає після календарного року, під час якого військовослужбовці проходили військову службу в умовах та (або) на посадах, виконання обов`язків військової служби за якими надає право на зазначену додаткову відпустку (крім військовослужбовців строкової служби), і можуть бути використані за їх бажанням одночасно із щорічною основною відпусткою або окремо.
Відповідно до пункту 11 цього Порядку в інших випадках щорічна додаткова відпустка надається в календарних днях пропорційно фактичному часу виконання обов`язків військової служби в зазначених умовах та (або) на посадах.
Згідно з частиною восьмою статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.
У разі якщо Законом України «Про відпустки» або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.
Абзацом третім частини 14 статті 10-1 Закону 2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Відповідно до частини 17 статті 10-1 Закону 2011-ХІІ в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.
Згідно з частиною 19 статті 10-1 Закону 2011-ХІІ надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.
Відповідно до пункту 4.9.10 пункту 4.9 розділу IV «Виплата грошового забезпечення» Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої Наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України 20.05.2008 № 425 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 18.06.2008 за № 537/15228, грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, провадиться, виходячи з місячного розміру грошового забезпечення, право на отримання якого має військовослужбовець відповідно до чинного законодавства, на день звільнення з військової служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.
Визначення поняття особливого періоду наведене у Законах України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №543-XII (далі - Закон №3543-XII) та «Про оборону України» від 06.12.1991 № 1932-XII (далі - Закон №1932-XII).
Відповідно до статті 1 Закону № 3543-XII особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски. 
Натомість Законом № 2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.
Водночас у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.
Отже, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до частини 19 статті 10-1 Закону 2011-ХІІ у періоди, передбачені частинами 17 і 18 цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо. 
Між тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується пунктом 12 статті 12 Закону № 3551-XII, частиною 8 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ, статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР.
Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР та підпунктом 12 частини першої статті 12 Закону №3551-ХІІ.
Саме така правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у зразковій справі 620/4218/18.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 22.05.2003 по 29.07.2025 проходив службу в Державній прикордонній службі України.
Судом встановлено, що на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу відповідач не провів з ОСОБА_1 усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої частиною 4 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.202 № 702 за 2013-2016 роки.
Факт не нарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за період 2013-2016 роки відповідачем не заперечується.
Вказане в сукупності зумовлює висновок суду про наявність у позивача права на отримання компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої частиною четвертою статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702 за 2013-2016 роки. 
Щодо позовних вимог в частині нарахування та виплати грошової допомоги на оздоровлення за 2026 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2026 рік, суд керується таким.
Згідно до абзацу 1 частини першої статті 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з метою визначення порядку та умов виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України наказом Міністерства внутрішніх справ від 25.06.2018 №558 затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України та деяким іншим особам. (далі – Інструкція №558).
Відповідно до пункту 3 розділу І Інструкції №558 грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується в органах Держприкордонслужби за місцем їх служби або органом, у якому вони перебувають на фінансовому забезпеченні згідно з приміткою до штату.
Згідно з пунктом 7 розділу І Інструкції №558 грошове забезпечення, що належить військовослужбовцю і своєчасно не виплачено йому або виплачено в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього.
Відповідно до пункту 12 розділу І Інструкції №558 нарахування та виплата грошового забезпечення здійснюються на підставі відповідних наказів начальників (командирів) органів Держприкордонслужби, зокрема про зарахування (виключення) військовослужбовця до (із) списків особового складу.
Розділом IV Інструкції №558 визначено порядок, умови та розміри виплати одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Відповідно до пунктів 1, 2 глави 6 розділу IV Інструкції №558 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) за рішенням начальника (командира) органу Держприкордонслужби може надаватися у межах фонду грошового забезпечення, затвердженого в кошторисі органу Держприкордонслужби, один раз на рік матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань (далі - матеріальна допомога) в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.
Матеріальна допомога надається військовослужбовцю на підставі рапорту, який подається за командою.
Згідно пунктів 1, 2 глави 7 розділу IV Інструкції №558 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) один раз на рік надається допомога для оздоровлення (далі - допомога) в розмірі місячного грошового забезпечення.
Допомога надається військовослужбовцям за їх рапортом за місцем штатної служби на підставі наказу начальника (командира) органу Держприкордонслужби, а начальникові (командирові) - на підставі наказу начальника вищого рівня із зазначенням у ньому розміру допомоги.
Судом встановлено, що наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 29.07.2025 №425-ОС головного сержанта ОСОБА_1 звільнено з військової служби.
Наказом від 30.07.2025 №223-ВВ головному сержанту ОСОБА_1 надано частину щорічної основної відпустки за 2025 рік, тривалістю 20 календарних днів, з 30.07.2025 по 18.08.2025.
Надалі, наказами від 01.09.2025 №255-ВВ, від 05.11.2025 №317-ВВ, від 07.01.2026 №4-ВВ, від 23.01.2026 №20-ВВ, від 09.02.2026 №40-ВВ, від 16.02.2026 №49-ВВ, позивачу неодноразово було продовжено щорічну основну відпустку за 2025 рік у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю під час відпусток.
Відповідно до пункту 6 глави 6 розділу IV Інструкції №558 військовослужбовцям, звільненим з військової служби в кінці календарного року з наданням при звільненні щорічної основної відпустки, яка закінчується в наступному календарному році, матеріальна допомога в новому році не надається.
Згідно з пунктом 9 глави 7 розділу IV Інструкції №558 військовослужбовцям, накази про звільнення яких підписано в минулому році, але не виключеним зі списків особового складу органу Держприкордонслужби, допомога за період служби в поточному році не надається.
Таким чином, на підставі аналізу вищенаведеного законодавства та фактичних обставин справи, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 , який звільнений з військової служби 29.07.2025, при наданні йому щорічної основної відпустки за 2025 рік, яка у зв`язку з тимчасовою непрацезданістю закінчилась лише 19.02.2026, в силу положень пункту 6, глави 6 розділу IV та пункту 9 глави 7 розділу IV Інструкції №558 не набув права на виплату грошової допомоги на оздоровлення за 2026 рік та матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань за 2026 рік, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині є безпідставними і до задоволення не підлягають. 
Щодо позовної вимоги про виплату грошової компенсації за ненадану щорічну основну відпустку за 2026 рік, то така є безпідставною і до задоволення не підлягає з огляду на таке.
Відповідно до абзацу 6 пункту 14 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, накази про звільнення яких підписано в минулому році, але не виключеним із списків військової частини, відпустки за період служби в поточному році не надаються.
Оскільки позивач звільнений з військової служби у 2025 році, права на відпустку у 2026 році він не набув і, як наслідок, не набув і права на відповідну компенсацію.
Щодо позовних вимог в частині невиплати грошової компенсації за неотримане при звільненні речове майно, суд виходить з такого.
Відповідно до пункту 4 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 р. № 178, (далі - Постанова № 178) грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.
Відповідно до пункту 7 Порядку №178 виплата грошової компенсації здійснюється в межах бюджетних призначень на закупівлю речового майна, передбачених Міноборони, МВС, Мінінфраструктури, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецзв`язку, Головному управлінню розвідки Міноборони та Управлінню державної охорони на відповідний рік.
Позивач звернувся з рапортом від 23.02.2026 №04.3/2005/26-Вн щодо виплати компенсації за неотримане речове майно.
За результатами розгляду рапортом відповідач листом №06.1/1480-26-Вих від 25.02.2026 повідомив про те, що згідно до наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України від 06.12.2025р. №1446-АГ додаток 5, військовослужбовці Львівського військово-медичного клінічного центру забезпечуються речовим майном особистого користування через ІНФОРМАЦІЯ_7 (в/ч НОМЕР_2 ), відповідно щодо розрахунків за неотримане речове майно необхідно звернутися до речової служби в/ч НОМЕР_2 . 
Позивач був обізнаний з таким порядком, оскільки за час проходження служби у відповідача ОСОБА_1 отримував речове майно у в/ч НОМЕР_2 .
Також суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_6 06.04.2026 звернувся із запитом до начальника НОМЕР_3 Прикордонного загону, у якому просив повідомити чи звертався на його ім`я колишній військовослужбовець Центру ОСОБА_2 щодо виплати компенсації вартості за неотримане речове майно, чи проводився розрахунок компенсації вартості за недоотримане речове майно, якщо так, то надати підтвердні документи.
У відповідь на запит, ІНФОРМАЦІЯ_7 листом №06.1/8599-26-Вих від 08.04.2026 повідомив, що головному сержанту ОСОБА_1 нараховано та виплачено грошову компенсацію за неотримане під час проходження служби речове майно у сумі 148 873,24 грн (сто сорок вісім тисяч вісімсот сімдесят три гривні 24 копійки).
Сукупність викладеного свідчить про безпідставність позовних вимог позивача в частині оскарження бездіяльності щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації за неотримане при звільненні речове майно, тому такі не підлягають до задоволення.
Щодо позовних вимог в частині визнання протиправної бездіяльності щодо нерозгляду рапортів.
Судом встановлено, що позивач тричі звертався із рапортами про: 
- виплату компенсації за невикористані дні додаткових відпусток у відповідності до Постанови КМУ №702;
- про виплату грошової допомоги на оздоровлення за 2026 рік відповідно до Постанови КМУ №704 від 30.08.2017;
- про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2026 рік відповідно до Постанови КМУ №704 від 30.08.2017.
НОМЕР_3 Прикордонний загін ДПС України у відповідь на рапорт від 25.02.2026 листом від 04.03.2026 повідомив, що громадянину ОСОБА_1 за 2013-2017 роки додаткова відпустка, згідно Постанови №702 не надавалась.
ІНФОРМАЦІЯ_6 у відповідь на рапорти позивача листом від 25.02.2026 повідомив про нараховані та виплачені суми при звільненні, у якому зазначив, що ОСОБА_1 буде нараховано на картковий рахунок до 28.02.2026 суми, які наведені у розрахунковому листі від 25.02.2026. 
Таким чином, на подані позивачем рапорти суб`єктами владних повноважень за результатом їх розгляду надано обґрунтовану відповідь.
Верховний Суд у постанові від 02 квітня 2025 року у справі №280/7446/24 вказував на те, що розглянутим вважається рапорт, по якому прийнято рішення та це рішення (відповідь) доведена до військовослужбовця належним чином. Праву військовослужбовця на звернення до безпосереднього командира для вирішення питання службового чи особистого характеру кореспондує обов`язок військового командира відреагувати на поданий рапорт. Наслідком написання рапорту військовослужбовця є відповідний наказ по особовому складу чи відмова у задоволенні рапорту.
Виходячи з викладеного відсутні підстави для задоволення позовних вимог в згаданій частині.
Щодо оскарження наказу ВМКЦ ДПС України від 25.02.2026 №87-ос про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу, то такка вимога до задовлення не підлягає з огляду на таке.
Відповідно до пункту 288 Положення № 1115/2009 у разі прийняття рішення про звільнення військовослужбовець подає по команді рапорт та в разі необхідності документи, які підтверджують підстави звільнення.
Суд зазначає, що підставою для видання даного наказу став наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 29.07.2025 №425-OС, рапорт позивача від 25.02.2026 № 04.3/2069/26-Вн, про що зазначено у даному наказі.
При цьому, наказ від 29.07.2025 № 425-OC позивачем не оскаржувався та не оскаржується.
Враховуючи викладене, у відповідача були усі обґрунтовані підстави для прийняття 25.02.2026 спірного наказу №87-ос.
Щодо позовних вимог в частині здійснення грошової компенсації сум податку на доходи фізичних осіб, суд зазначає таке.
Постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44 затверджено Порядок виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і складу начальницького (далі - Постанова №44), який визначає умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ), співробітниками Служби судової охорони у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі-грошова компенсація).
Відповідно до пункту 2 Порядку № 44 грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС,податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.
Відповідно до пункту 4 Постанови №44 виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.
Відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем такий обов`язок виконаний частково. 
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Даючи оцінку поведінці відповідача, яка зумовила звернення до суду зданим позовом, суд дійшов висновку, що бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, передбачену частиною четвертою статті 10-1 Закону №3551-XII та Постановою № 702, за період з 2013 по 2016 роки не відповідає визначеним частиною другою статті 2 КАС України критеріям поведінки відповідача у спірних правовідносинах, тому таку слід визнати протиправною, задовольнивши другу позовну вимогу.
Третя позовна вимога є похідною від другої позовної вимоги і також підлягає до задоволення шляхом зобов`язання відповідача нарахувати позивачу грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку, передбачену частиною четвертою статті 10-1 Закону №3551-XII та Постановою № 702, за період з 2013 по 2016 роки, та здійснити виплату з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку № 44, з урахуванням раніше виплачених сум.
Оцінюючи зібрані у справі докази в сукупності та мотиви суду щодо кожної з позовних вимог, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково. 
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» і такий фактично не сплачувався, відсутні підстави для вирішення питання про відшкодування судового збору.
Керуючись ст.ст. 6-10, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 260, 262, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в :
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання протиправними дій, скасування наказу та зобов`язання вчинити дії, - задовольнити частково. 
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, передбачену частиною четвертою статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702, за період з 2013 по 2016 роки.
Зобов`язати НОМЕР_3 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) нарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку, передбачену частиною четвертою статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702 за період з 2013 по 2016 роки та здійснити виплату з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44, та з урахуванням раніше виплачених сум.
У задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Хома О.П.