Справа № 194/855/26
Номер провадження № 2/194/1024/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 серпня 2026 року м.Тернівка
Тернівський міський суд Дніпропетровської області в складі: 
головуючого судді Соколової Ю.І.
за участю секретаря судового засідання Григор`євої А.Є., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернівка Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник – адвокат Божко В.М. до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання малолітньої дитини,-
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача ОСОБА_2 та просить збільшити розмір аліментів стягуваних з ОСОБА_2 на підставі рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 04.12.2014 та стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати звернення та до досягнення дитиною повноліття.
15.07.2026 від відповідача ОСОБА_2 надійшли письмові пояснення по суті спору, в яких просить в задоволенні позовних вимог відмовити повністю, вважає, з урахуванням принципу справедливого балансу між забезпеченням належного утримання дитини та його реальними матеріальними можливостями, стягнуті аліментів у розмірі 1/5 частини його заробітку (доходу) є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та відповідає вимогам ст.ст. 180, 182, 183 СК України.
Представником позивача – адвокатом Божко В.М. 19.08.2026 подано клопотання про витребування судового рішення № 194/855/26 від 04.12.2014 та інформацію стосовно осіб, які перебувають на утриманні відповідача.
Суд, відмовляє в задоволенні цього клопотання, як поданого з порушенням строків на подання відповідного клопотання згідно ЦПК України, а також недоведеністю позивачем можливості самостійного отримання відповідних доказів у компетентних органів та надання їх до суду разом із подачею заяви по суті спору.
В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, належним чином були повідомлені про день та час розгляду справи. Від представника позивача надійшла заява про розгляд цивільної справи за відсутності сторони позивача.
Відповідач в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про день та час розгляду справи, подав заяву про розгляд цивільної справи за його відсутності, проти позову заперечує повністю.
Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов такого висновку. 
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 є батьком, а ОСОБА_1 матір`ю неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6).
Неповнолітній ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відомостями про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 06.04.2026 (а.с. 7).
Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 04.12.2014 по справі № 194/1950/14-ц стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання малолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/5 частини його доходів, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 15.10.2014 року та до досягнення дитиною повноліття. Вказане рішення набрало законної сили 15.01.2015 (згідно з даними повного доступу до ЄДРСР) (а.с.47-49).
Також цим судовим рішенням від 04.12.2014 року встановлено, що окрім неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідач має ще одну дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання якого також з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 були стягнуті аліменти в розмірі частини доходів відповідача, починаючи з 01.07.2008 року.
Слід зазначити, що суд, у відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, не піддає сумніву встановленим судом у рішенні від 04.12.2014 року у справі № 194/1950/14-ц фактам наявності у відповідача аліментних зобов`язань.
Преюдиціальні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки є встановленими у рішенні, немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву законність судового акта, який набрав законної сили.
Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення (Правова позиція ВС у складі КГС, постанова від 18.03.2021, справа № 902/608/19).
Крім того, відповідачем зазначені факти щодо стягнення з нього аліментів на двох дітей не заперечувалось.
Також, з матеріалів справи убачається, що між відповідачем ОСОБА_2 та ОСОБА_6 укладений шлюб 15.04.2022 року, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 (а.с. 28).
Згідно з наданою відповідачем довідкою Павлоградського ВДВС за вих. № 28.29/176290 від 14.07.2026, ОСОБА_2 сплачував на користь ОСОБА_1 аліменти у період з 01.01.2025 по 14.07.2026 у такому розмірі: з січня по лютий 2025 року у розмірі 2724,53 грн; з березня по грудень 2025 року у розмірі 3019,91 грн; з січня по лютий 2026 у розмірі 3037,39 грн., з березня по липень 2026 року у розмірі 3383,93 грн. (а.с. 27).
Головне управління ДПС у Дніпропетровській області (м. Дніпро) на запит суду надало довідку про отримані доходи ОСОБА_2 з січня по червень 2026 року, які складаються з отриманого доходу від ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», АТ «ПУМБ» та з ВЧ НОМЕР_3 , на загальну суму 332685,75 грн. (а.с.40-43).
У частині третій статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Звертаючись до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, позивач посилалась на те, що у відповідача покращився матеріальний стан та з моменту ухвалення судового рішення про стягнення аліментів витрати на утримання дитини та її потреби збільшились.
Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Аналіз цієї норми вказує на те, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
15.02.2019 року найстаршій дитині відповідача – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 виповнилось 18 років, тобто з відповідача припинено стягнення аліментів на його утримання за рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 18.06.2008 року.
За даними ГУДПС у Дніпропетровській області відповідач має достатній та стабільний дохід. 
Після ухвалення рішення від 04.12.2014 року про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів пройшов значний час, із віком потреби дитини зростають, економічна ситуація у Україні значно погіршилась, в державі відбулося зростання споживчих цін, у зв`язку з чим, збільшилися витрати, які несе позивач на утримання вже неповнолітньої дитини.
Тобто, на переконання суду, матеріальне становище відповідача – платника аліментів покращилось.
А тому в силу статті 192 СК України у позивача виникли законні підстави для вимоги до платника аліментів про збільшення їх розміру.
Твердження відповідача, що він одружений та несе обов`язок щодо матеріального забезпечення своєї родини у зв`язку з чим має постійні витрати на її утримання, а розмір стягуваємих за рішенням суду від 04.12.2014 року аліментів у розмірі 1/5 частки його доходу є необхідним та достатнім для дитини та її гармонійного розвитку, суд оцінює критично.
Треба зазначити, що утримання неповнолітньої дитини є обов`язком батьків, який передбачений законодавством, а відповідач, є працездатною особою та отримує постійний дохід, доказів на предмет скрутного матеріального становища, наявність інших аліментних чи інших зобов`язань чи незадовільного стану здоров`я, які б унеможливлювали сплату аліментів на утримання сина 2014 року народження, відповідач суду не подав, тому суд вважає що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу позивачу на утримання дитини саме в розмірі 1/4 частки від його доходу. 
Крім того, наявність (відсутність) у позивачки доходу та обов`язку спільно з відповідачем утримувати їх спільну дитину не свідчить про достатність стягуваних з відповідача аліментів в розмірі 1/5 частини від його доходу для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
На підставі викладеного, оцінюючи надані докази суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, що стягуються на підставі рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 04.12.2014 року по справі 194/1950/14-ц, з 1/5 до 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісяця, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Збільшення розміру аліментів до такого розміру не буде порушувати основні соціальні гарантії, закріплені Конституцією України та законами України (зокрема, Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05 жовтня 2000року №2017-III, Законом України «Про прожитковий мінімум» від 15 липня 1999року № 966-XIV), що включають право відповідача на достатній життєвий рівень для себе не нижчий прожиткового мінімуму.
При цьому, суд звертає увагу, що сторони не позбавлені права в майбутньому на звернення до суду з позовом про зміну розміру стягуваних аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України.
Разом з цим, позивачка у позовній заяві просить збільшити розмір стягуваємих аліментів з 1/5 до частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову.
Проте, змінами до ч. 2 ст. 182 СК України, які було внесено у 2017 році, було збільшено мінімальний розмір аліментів з 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № З "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 р. у новому розмірі аліменти виплачуються від дня набрання рішенням законної сили. 
А відтак, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, шляхом збільшення розміру аліментів з 1/5 до частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи стягнення саме з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.
Керуючись ст.ст. ст. 12, 80-81, 259, 263-265, 274, 352, 354, 355 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 – задовольнити частково. 
Збільшити розмір стягуваних аліментів з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , що стягуються на підставі рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 04.12.2014 року по справі 194/1950/14-ц на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/5 до 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.
Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Копію рішення направити сторонам.
Повний текст рішення складено 19 серпня 2026 року.

Суддя Ю.І. Соколова