П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/9721/26	

Перша інстанція: суддя Андрухів В.В.,
повний текст судового рішення
складено 22.05.2026, м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Джабурія О.В.
суддів - Вербицької Н.В.
- Кравченка К.В.
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 травня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - 
ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА
НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

06 квітня 2026 року ОСОБА_1 звернулась до адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, в якому просила суд :
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 06 березня 2026 року № 154750013463 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенси за віком відповідно до вимог статті 26 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27 лютого 2026 року про призначення пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу для обчислення пенсії період роботи з 11 лютого 1992 року по 10 грудня 1993 року.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що після досягнення 60 років позивач звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України щодо призначення пенсії за віком відповідно до частини першої статті 26 Закону України від 09 липня 2003 року «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішенням ГУ ПФУ у Волинській області від 24 жовтня 2025 року №154750013463, прийнятим за принципом екстериторіальності, позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. Зокрема, підставою для такої відмови слугувало незарахування до страхового стажу наступних періодів роботи (згідно із записами у трудовій книжці), а саме: з 11 лютого 1992 року по 10 грудня 1993 року, оскільки відсутня підстава (не зазначено документ, його дата та номер) запису про реорганізацію підприємства; з 15 грудня 1993 року по 10 листопада 1997 року, оскільки відсутня інформація про реорганізацію підприємства ТПЗ-2 в «Іллічівське споживче товариство».
У грудні 2025 року позивач знову звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України, долучивши довідку Чорноморського міського споживчого товариства спілки споживчих товариств Одеської області від 24 жовтня 2025 року № 10, згідно з якою підтверджено, що вона дійсно з 15 грудня 1993 року по 10 листопада 1997 року працювала в системі Іллічівського МСТ. Крім того позивач привезла до територіального органу Пенсійного фонду України двох свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які підтвердили, що з 11 лютого 1992 року по 10 грудня 1993 року вона дійсно працювала в «СМУ-7 ПСМО «Одесстрой» після реорганізації СМУ «Пульс» «штукатуром-маляром 3 розряду».
Рішенням ГУ ПФУ в Кіровоградській області від 25 грудня 2025 року №154750013463, прийнятим за принципом екстериторіальності, позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. У вказаній відмові від 25 грудня 2025 року зазначено, що страховий стаж становить 31 рік 10 місяців 07 днів.
03 лютого 2026 року позивачем із Головним управлінням ДПС в Одеській області в особі заступника начальника Головного управління ДПС в Одеській області Юрієм Вдовиченком укладено Типовий договір № 02615539100016 про добровільну участь в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (одноразова сплата єдиного внеску), згідно з яким загальна сума єдиного внеску за січень-лютий 2025 року становить 7609 грн. 36 коп. і сплачується на рахунок НОМЕР_1 .
04 лютого 2026 року позивачем сплачено відповідну суму в розмірі 7609 грн. 36 коп. на рахунок UА408999980000355699203021532, що підтверджується квитанцією АТ КБ ПРИВАТБАНК № 1.516821175.1
10 лютого 2026 року, надавши відповідні докази сплати єдиного внеску за січень-лютий 2025 року в розмірі 7609 грн. 36 коп., позивач звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до частини першої статті 26 Закону № 1058-ІV. 
Рішенням ГУ ПФУ в Закарпатській області від 17 лютого 2026 року № 154750013463, прийнятим за принципом екстериторіальності, відмовлено в призначенні пенсії за віком. У вказаній відмові зазначено, що страховий стаж становить 31 рік 10 місяців 07 днів. Водночас до страхового стажу не зараховано період участі в добровільному страхуванні з 01 січня по 28 лютого 2025 року, оскільки сплата внесків за даний період не відображена в даних РЗО.
27 лютого 2026 року позивач знову звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до частини першої статті 26 Закону № 1058-ІV.
Проте, рішенням ГУ ПФУ в Луганській області від 06 березня 2026 року № 154750013463, прийнятим за принципом екстериторіальності, позивачу відмовлено в призначенні пенси за віком. Підставою для такої відмови слугувало незарахування до страхового стажу наступного періоду роботи (згідно із записами у трудовій книжці), а саме: з 11 лютого 1992 року по 10 грудня 1993 року у БМУ-7 ПСНО «Одесбуд» за записами трудової книжки від 08 серпня 1983 року серії НОМЕР_2 , оскільки наявне виправлення дати звільнення з роботи та дати наказу про звільнення з роботи від 10 грудня 1993 року № 37-к, відсутня дата та номер наказу про реорганізацію з 01 січня 1993 року в БМУ «Пульс».
Крім того, в цій відмові вказано, що за даними Протоколу підтвердження трудового стажу показаннями свідків від 19 грудня 2025 року №9 відсутні підстави для підтвердження, оскільки: у свідка ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , яка працювала з 05 квітня 91 року по 26 квітня 1993 року в БМУ-7 ПСНО «Одесбуд», в трудовій книжці від 17 квітня 1971 року відсутній запис про перейменування з 01 січня 1993 року; у свідка ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , період роботи з 11 лютого 1992 року по 10 березня 1995 року в БМУ-7 ПСНО «Одесбуд» за записами трудової книжки від 08 серпня 1983 року серії НОМЕР_5 містить виправлення дати звільнення з роботи та наявна значна різниця з датою наказу про звільнення з роботи від 10 грудня 1995 року № 37-к, відсутня дата та номер наказу про реорганізацію з 01 січня 1993 року в БМУ «Пульс». Крім того за матеріалами електронної пенсійної справи зазначений період до страхового стажу не зараховано.
Позивач вважає рішення ГУ ПФУ в Луганській області від 06 березня 2026 року про відмову в призначенні пенсії протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Представник відповідача, заперечував проти задоволення позовних вимог, в обґрунтування своєї правової позиції зазначив, що ОСОБА_1 27.02.2026 звернулась до відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з заявою №1108 про призначення пенсії за віком у віці 60 років 8 місяців 19 днів, відповідно Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Заяву позивача від 27.02.2026 відпрацьовано за принципом екстериторіальності спеціалістом з призначення пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області та головним спеціалістом з призначення пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.
За наслідками розгляду заяви позивача від 27.02.2026 №1108 та доданих до неї документів Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області винесено рішення №154750013463 від 06.03.2026 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком, відповідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 32 років.
Страховий стаж ОСОБА_1 обчислений за наданими документами та даними Реєстру застрахованих осіб та складає 30 років 2 місяці 25 днів.
До страхового стажу заявниці не зараховано період роботи за записами трудової книжки з 11.02.1992 по 10.12.1993 у БМУ-7 ПСНО «Одесбуд» (БМУ «Пульс»), оскільки наявне виправлення дати звільнення з роботи та дати наказу про звільнення з роботи від 10.12.1993 №37-к, а також у записі про реорганізацію підприємства з 01.01.1993 в БМУ «Пульс» внесено з порушенням пункту 2.15 Інструкції №58 не зазначено підстави перейменування - наказ (розпорядження), його дата і номер. Водночас вищезазначений період частково враховано до страхового стажу (з 11.02.1992 по 28.02.1992) як догляд за дитиною, до досягнення нею трирічного віку.
За даними Протоколу №9 підтвердження трудового стажу показаннями свідків від 19.12.2025 відсутні підстави для підтвердження, оскільки:
- у свідка ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , яка згідно записів трудової книжки від 15.04.1971 працювала у БМУ-7 ПСНО «Одесбуд» з 05.04.1991 по 26.04.1993, запис про реорганізацію підприємства з 01.01.1993 в БМУ «Пульс» внесено з порушенням пункту 2.15 Інструкції №58, а саме не містить підстав перейменування (наказ (розпорядження), його дата і номер). Крім того свідок ОСОБА_3 працювала на підприємстві тільки по 26.04.1993, а отже не може підтвердити період роботи заявниці по 10.12.1993;
- у свідка ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , яка згідно записів трудової книжки НОМЕР_5 від 08.08.1983 працювала у БМУ-7 ПСНО «Одесбуд» з 11.02.1992 по 10.03.1995 в записі про звільнення наявне виправлення дати звільнення, а також наявна розбіжність між датою звільнення (10.03.1995) та датою наказу про звільнення (10.12.1995). Запис про реорганізацію 01.01.1993 в БМУ «Пульс» не містить підстав. Матеріалами електронної пенсійної справи ОСОБА_2 період роботи у БМУ-7 ПСНО «Одесбуд» з 11.02.1992 по 10.03.1995 до страхового стажу не враховано.
Отже, відповідач вказує, що за результатом розгляду заяви позивача від 27.02.2026 №1108 та доданих до неї документів, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області обґрунтовано прийнято рішення №154750013463 від 06.03.2026 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком, відповідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 32 років.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2026 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області – задоволено повністю.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 06 березня 2026 року № 154750013463 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенси за віком відповідно до вимог статті 26 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27 лютого 2026 року про призначення пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу для обчислення пенсії період роботи з 11 лютого 1992 року по 10 грудня 1993 року.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1331,20 грн. (одна тисяча триста тридцять одна гривня 20 копійок).
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області подало апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 
Обґрунтовуючи подану апеляційну скаргу, апелянтом посилався на невірне застосування судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. 
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. 
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після досягнення 60 років звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України щодо призначення пенсії за віком відповідно до частини першої статті 26 Закону України від 09 липня 2003 року «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
Рішенням ГУ ПФУ у Волинській області від 24 жовтня 2025 року №154750013463, прийнятим за принципом екстериторіальності, позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. Зокрема, підставою для такої відмови слугувало незарахування до страхового стажу наступних періодів роботи (згідно із записами у трудовій книжці), а саме: з 11 лютого 1992 року по 10 грудня 1993 року, оскільки відсутня підстава (не зазначено документ, його дата та номер) запису про реорганізацію підприємства; з 15 грудня 1993 року по 10 листопада 1997 року, оскільки відсутня інформація про реорганізацію підприємства ТПЗ-2 в «Іллічівське споживче товариство».
У грудні 2025 року позивач знову звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України, долучивши довідку Чорноморського міського споживчого товариства спілки споживчих товариств Одеської області від 24 жовтня 2025 року № 10, згідно з якою підтверджено, що вона дійсно з 15 грудня 1993 року по 10 листопада 1997 року працювала в системі Іллічівського МСТ. Крім того позивач привезла до територіального органу Пенсійного фонду України двох свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які підтвердили, що з 11 лютого 1992 року по 10 грудня 1993 року вона дійсно працювала в “СМУ-7 ПСМО «Одесстрой» після реорганізації СМУ «Пульс» «штукатуром-маляром 3 розряду».
Рішенням ГУ ПФУ в Кіровоградській області від 25 грудня 2025 року №154750013463, прийнятим за принципом екстериторіальності, позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. У вказаній відмові від 25 грудня 2025 року зазначено, що страховий стаж становить 31 рік 10 місяців 07 днів.
03 лютого 2026 року позивачем із Головним управлінням ДПС в Одеській області в особі заступника начальника Головного управління ДПС в Одеській області Юрієм Вдовиченком укладено Типовий договір № 02615539100016 про добровільну участь в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (одноразова сплата єдиного внеску), згідно з яким загальна сума єдиного внеску за січень-лютий 2025 року становить 7609 грн. 36 коп. і сплачується на рахунок НОМЕР_1 .
04 лютого 2026 року позивачем сплачено відповідну суму в розмірі 7609 грн. 36 коп. на рахунок UА408999980000355699203021532, що підтверджується квитанцією АТ КБ ПРИВАТБАНК № 1.516821175.1
10 лютого 2026 року, надавши відповідні докази сплати єдиного внеску за січень-лютий 2025 року в розмірі 7609 грн. 36 коп., позивач звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до частини першої статті 26 Закону № 1058-ІV. 
Рішенням ГУ ПФУ в Закарпатській області від 17 лютого 2026 року № 154750013463, прийнятим за принципом екстериторіальності, мені відмовлено в призначенні пенсії за віком. У вказаній відмові зазначено, що страховий стаж становить 31 рік 10 місяців 07 днів. Водночас до страхового стажу не зараховано період участі в добровільному страхуванні з 01 січня по 28 лютого 2025 року, оскільки сплата внесків за даний період не відображена в даних РЗО.
27.02.2026 позивач звернулась до відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з заявою №1108 про призначення пенсії за віком у віці 60 років 8 місяців 19 днів, відповідно Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Заяву позивача від 27.02.2026 відпрацьовано за принципом екстериторіальності спеціалістом з призначення пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області та головним спеціалістом з призначення пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.
За наслідками розгляду заяви позивача від 27.02.2026 №1108 та доданих до неї документів Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області винесено рішення №154750013463 від 06.03.2026 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком, відповідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 32 років.
Страховий стаж ОСОБА_1 обчислений за наданими документами та даними Реєстру застрахованих осіб та складає 30 років 2 місяці 25 днів.
До страхового стажу заявниці не зараховано період роботи за записами трудової книжки з 11.02.1992 по 10.12.1993 у БМУ-7 ПСНО «Одесбуд» (БМУ «Пульс»), оскільки наявне виправлення дати звільнення з роботи та дати наказу про звільнення з роботи від 10.12.1993 №37-к, а також у записі про реорганізацію підприємства з 01.01.1993 в БМУ «Пульс» внесено з порушенням пункту 2.15 Інструкції №58 не зазначено підстави перейменування - наказ (розпорядження), його дата і номер. Водночас вищезазначений період частково враховано до страхового стажу (з 11.02.1992 по 28.02.1992) як догляд за дитиною, до досягнення нею трирічного віку.
За даними Протоколу № 9 підтвердження трудового стажу показаннями свідків від 19.12.2025 відсутні підстави для підтвердження, оскільки:
- у свідка ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , яка згідно записів трудової книжки від 15.04.1971 працювала у БМУ-7 ПСНО «Одесбуд» з 05.04.1991 по 26.04.1993, запис про реорганізацію підприємства з 01.01.1993 в БМУ «Пульс» внесено з порушенням пункту 2.15 Інструкції №58, а саме не містить підстав перейменування (наказ (розпорядження), його дата і номер). Крім того свідок ОСОБА_3 працювала на підприємстві тільки по 26.04.1993, а отже не може підтвердити період роботи заявниці по 10.12.1993;
- у свідка ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , яка згідно записів трудової книжки НОМЕР_5 від 08.08.1983 працювала у БМУ-7 ПСНО «Одесбуд» з 11.02.1992 по 10.03.1995 в записі про звільнення наявне виправлення дати звільнення, а також наявна розбіжність між датою звільнення (10.03.1995) та датою наказу про звільнення (10.12.1995). Запис про реорганізацію 01.01.1993 в БМУ «Пульс» не містить підстав. Звертаємо увагу, що за матеріалами електронної пенсійної справи ОСОБА_2 період роботи у БМУ-7 ПСНО «Одесбуд» з 11.02.1992 по 10.03.1995 до страхового стажу не враховано.
Вирішуючи дану справу в апеляційному провадженні, колегія суддів приходить до наступних висновків.
ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.
За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058 (далі - Закон № 1058).
Відповідно до положень статті 5 Закону № 1058 цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.
Відповідно до положень статті 26 Закону № 1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.
Згідно з абзацом першим частини першої статті 24 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. (абз. 1 ч. 2 ст. 24 Закону № 1058)
На підставі частини четвертої статті 24 Закону № 1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.
На підставі статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок 637) , основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (пункт 3 вказаної Постанови).
Пунктом 17 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.
Відповідно до частини третьої статті 44 Закону № 1058 органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Пунктом 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 № 110 (далі Інструкція № 58) встановлено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується « 05.01.1993».
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Станом на час внесення спірних записів в трудову книжку позивача, зокрема, діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена 20.06.1974 № 162 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (далі Інструкція № 162), пункт 2.3 якої містить положення, подібні положенням пункту 2.4 Інструкції № 58.
Пунктом 1.4 Інструкції № 162 визначалося, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, регулюються постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС віл 06.09.1973 року № 656 «Про трудові книжки працівників та службовців» (далі - Порядок № 656) та цією Інструкцією.
Згідно з пунктом 2.2 Інструкції № 162 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по-батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
На підставі пункту 4.1 Інструкції № 58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Відповідно до пункту 18 Порядку № 656 відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, що призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Крім того, аналогічні норми містяться і у постанові Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 «Про трудові книжки працівників» № 301, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Таким чином, законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення періодів роботи до його страхового (пільгового) стажу і на отримання пенсії з їх врахуванням.
Отже, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року у справі №677/277/17, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.
Такого ж висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а.
Так, спірним у цій справі є неврахуванням пенсійним органом до страхового стажу позивача періоду роботи згідно записам трудової книжки, а також Протоколу від 19 грудня 2025 року № 9 про підтвердження трудового стажу показаннями свідків, з 11 лютого 1992 року по 10 грудня 1993 року у БМУ-7 ПСНО «Одесбуд», оскільки наявне виправлення дати звільнення з роботи та дати наказу про звільнення з роботи від 10 грудня 1993 року №37-к, відсутня дата та номер наказу про реорганізацію з 01 січня 1993 року в БМУ “Пульс”.
З трудової книжки серії ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 вбачається, що позивач працював, зокрема: з 11 лютого 1992 року по 10 грудня 1993 року у БМУ-7 ПСНО «Одесбуд» вона працювала штукатуром-маляром 3 розряду.
Разом із цим суд зазначає, що рішеннями ГУ ПФУ в Кіровоградській області від 25 грудня 2025 року та ГУ ПФУ в Закарпатській області від 17 лютого 2026 року було підтверджено, що спірний період зарахований до трудового стажу позивачки.
Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції посилання ГУ ПФУ в Луганській області на наявність виправлень дати звільнення з роботи та дати наказу про звільнення з роботи від 10 грудня 1993 року №37-к, а також на відсутність дати та номеру наказу про реорганізацію з 01 січня 1993 року в БМУ «Пульс» є безпідставними. 
Окрім того, суд зазначає, що законодавець пов`язує необхідність підтвердження трудового стажу для призначення пенсії лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи за певні періоди роботи.
Водночас, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що дані трудової книжки позивача (в частині спірних періодів роботи) містять неправдиві або недостовірні відомості, а тому, зазначені відповідачем недоліки, а саме: відсутність засвідчення титульного аркушу трудової книжки печаткою підприємства, на якому вперше заповнювалася трудова книжка, та проставлення її наступним підприємством, на якому працював позивач, не можуть бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні вказаних періодів роботи до стажу роботи позивача.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а (провадження К/9901/2310/18) в якій зазначено, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо неправомірності рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 06 березня 2026 року № 154750013463 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенси за віком відповідно до вимог статті 26 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27 лютого 2026 року про призначення пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу для обчислення пенсії період роботи з 11 лютого 1992 року по 10 грудня 1993 року.
Статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Згідно із ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.
Відповідно до ч.1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст.2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що рішення підлягає скасуванню.
Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, – 
ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 травня 2026 року - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Суддя-доповідач 		О.В. Джабурія	
Судді	  	К.В. Кравченко   Н.В. Вербицька