Справа № 589/5938/25 
Провадження № 2/589/1274/26 

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2026 року | м. Шостка

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:
головуючого судді Прачук О.В., 
за участю секретаря судового засідання Носовської В.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шостка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Перша Шосткинська державна нотаріальна контора 
-про встановлення факту спільного не проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, в якому просить встановити факт не проживання відповідача ОСОБА_2 зі спадкодавцем ОСОБА_3 на день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 та спадкодавицею ОСОБА_4 на день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
В обґрунтування своїх вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько – ОСОБА_3 , який за життя був власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Незадовго після його смерті, ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивачки – ОСОБА_4 . На час смерті батьків разом з ними були зареєстровані їхні діти – позивач та відповідач по справі, які вважаються такими, що прийняли спадщину на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України. Позивачка має намір оформити спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок, однак, окрім спадкоємиці ОСОБА_1 , яка на момент смерті спадкодавців була зареєстрована разом з ними та проживала за однією адресою, ще до кола спадкоємців входить їх син – ОСОБА_2 , який з 2004 року на час смерті зі спадкодавцями не проживав, тому позивач вважає його таким, що не прийняв спадщину. 
Позивач в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечує. 
Відповідач про день, час і місце розгляду справи був неодноразово повідомлений належним чином, але в судове засідання жодного разу не з`явився, про причину своєї неявки суд не повідомив клопотань, про розгляд справи у його відсутності не надав. Відзиву на позовну заяву до суду також не надходило.
Представник Першої шосткинської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без участі представника, при розгляді справи покладаються на розсуд суду. 
Зважаючи на вказане, суд, згідно положень ст. 280 ЦПК України, ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі даних та доказів.
Враховуючи, що в справі є достатньо матеріалів, які вказують на права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін.
Повно, всебічно та об`єктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню за таких підстав.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 показала, що є сусідкою позивача, їхні будинки знаходяться поруч. З 2005 року мешкає в даному будинку, добре знає позивачку по справі. Батьки позивача мешкали в будинку АДРЕСА_1 до самої смерті. Разом з ними постійно проживала позивачка із своїм чоловіком. Брата позивачки – ОСОБА_2 , взагалі не пам`ятає і ніколи не бачила. 
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показала, що є сусідкою позивачки, мешкає в будинку АДРЕСА_2 з 1958 року. ОСОБА_7 знає батьків позивачки, вони померли десь у 2000 роках. Жили вони всі разом. На момент смерті з ними проживала їхня донька ОСОБА_8 та її чоловік, які самі доглядають за будинком, обробляють город. Брата позивачки ніколи не бачила. 
Крім того, судом досліджено надані учасниками процесу письмові докази та встановлено наступне:
Згідно копії свідоцтва про смерть ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Шостка, Сумської області. /а.с.8/
Згідно копії свідоцтва про смерть ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Шостка, Сумської області. /а.с.12/
Копією свідоцтва про народження підтверджується, що позивачка є донькою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . /а.с.7/
Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу, 14 жовтня 1988 року був зареєстрований шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_9 , після чого позивачка змінила дошлюбне прізвище на « ОСОБА_10 ». /а.с.6/
З копії договору дарування від 12.04.1989 вбачається, що власником житлового будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 . /а.с.9-10/
В судовому засіданні встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на день смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з ними були зареєстровані: ОСОБА_1 , її чоловік – ОСОБА_9 та ОСОБА_2 . /а.с.11,13/
Відповідно до Акту № 25660 від 09.12.2025, складеному на підставі пояснень сусідів, по АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , її чоловік – ОСОБА_9 та ОСОБА_2 , однак останній з 2004 року фактично не проживає за вказаною адресою. /а.с.14/
Згідно листа в.о. завідувача Першої шосткинської державної нотаріальної контори № 735/02-14 від 21.07.2026 року після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 заведена спадкова справа за № 67/2008. Спадкоємцем який прийняв спадщину є дружина спадкодавця – ОСОБА_4 . Від доньки – ОСОБА_1 та сина – ОСОБА_2 надійшли заяви про відмову від прийняття спадщини за законом на користь ОСОБА_4 /а.с.35,36/
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно зі статтями 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).
У частинах першій та другій статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Частиною першою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).
Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Тобто, будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).
При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.
Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця.
Так, частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.
Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).
За змістом пунктів 3.21 та 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.
За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18) вказав, що частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.
Судом встановлено, що на день смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідач був зареєстрованим за місцем фактичного проживання спадкодавців: АДРЕСА_1 , але фактично не проживав за вказаною адресою з 2004 року.
Отже, оскільки ОСОБА_2 в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 був зареєстрований, проте не проживав на день смерті спадкодавців, а сама по собі реєстрація місця проживання не може вважатися саме місцем проживання та свідчити відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини, тому ОСОБА_2 , як спадкоємець не прийняв своєчасно спадщину, що відкрилася після смерті батька та матері, а отже, не набув права на спадкове майно.
Такі висновки відповідають правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постановах від 27 лютого 2019 року у справі № 471/601/17-ц (провадження № 61-38452ск18), від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19) та від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19-ц (провадження № 61-3620св210).
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).
Тобто право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
ОСОБА_2 до нотаріуса не подавав заяву про прийняття спадщини, тому фактично спадщину не прийняв, тому позов підлягає задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст. 259, 263, 265, 273, 280-288, 353 ЦПК України, суд, 

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити. 
Встановити факт, що ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) не проживав разом із спадкодавцем ОСОБА_3 на день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 та спадкодавицею ОСОБА_4 на день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) таким, що не прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивачем рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його складення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. 

Суддя Шосткинського міськрайонного суду
Сумської області          О.В.Прачук