ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 липня 2026 р. 	Справа № 480/2616/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Ральченка І.М.
суддів: Мінаєвої К.В. , Катунова В.В. 
за участю секретаря судового засідання Колодкіної Н.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою представника позивача Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 - Галас Анастасії Олексіївни на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17.03.2026, суддя О.А. Прилипчук, по справі № 480/2616/25
за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 
до  Головного управління Державної податкової служби у Сумській області  третя особа  Головне управління ДПС у Івано-Франківській області 
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду із позовом, у якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Сумській області від 10.12.2024 № 1586718280706.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 17.03.2026 у задоволенні позову відмовлено. 
Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 , не погодившись із прийнятим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає про не врахування судом першої інстанції, що правовою підставою для проведення перевірки є підпункт 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України, за якою підставою для проведення фактичної перевірки є наявність в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання. Разом з тим, наказ не містить жодного посилання на документ, який слугував підставою для призначення перевірки. Лист ДПС України, на який посилається контролюючий орган, не можна було брати до уваги, оскільки він не містить вказаної вище інформації та є внутрішнім документом, скерованим в.о. директора департаменту податкового аудиту ДПС України територіальним органам ДПС. Тобто такий лист не є наявною та/або отриманою в установленому законодавством порядку інформацією від державних органів або органів місцевого самоврядування. Вказаний лист направлявся в рамках інформаційної взаємодії Державної податкової служби України з її територіальними органами, проте не отримувався від органів державної влади або органів місцевого самоврядування. Окрім того, у листі ДПС України вказано, що Департамент податкового аудиту ДПС України отримав інформацію від громадянина ОСОБА_2 від 29.04.2024 щодо можливих порушень при проведенні розрахунків за товари у торговій мережі під торговою маркою « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Саме звернення громадянина ОСОБА_3 не було долучено до матеріалів справи. Отримання інформації від громадянина ОСОБА_3 не є отриманням інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування. Тобто єдиної передумови та підстави для призначення перевірки, передбаченої п.п. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 ПК України дотримано не було.
У судовому засіданні представник позивача вимоги апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Представники відповідача та третьої особи у судовому засідання проти доводів апеляційної скарги заперечували, вважали рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим та таким, що не підлягає скасуванню.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового засідання, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судовим розглядом, наказом Головного управління ДПС у Івано-Франківській області №2992-п від 08.10.2024 визначено провести з 08.10.2024 фактичну перевірку магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою АДРЕСА_1 .
У період з 08.10.2024 по 17.10.2024 відповідно до наказу №2992-п від 08.10.2024 Головним управлінням ДПС у Івано-Франківській області проведено фактичну перевірку господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 , яка здійснюється в магазині “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” за адресою: АДРЕСА_1 .
За результатами проведеної перевірки складено акт №18719/09/16/РРО/ НОМЕР_1 від 17.10.2024, яким зафіксовано порушення ФОП ОСОБА_1 положень п. 12 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”, а саме: порушення порядку ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації/здійснення продажу товарів, які не обліковані у встановленому порядку.
На підставі вказаного акта Головним управлінням ДПС у Сумській області винесено податкове повідомлення-рішення № 1586718280706 від 10.12.2024, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 1252017,15 грн.
Позивач, не погодившись з податковим повідомленням-рішенням відповідача, звернувся до суду із даним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що контролюючий орган під час винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, а тому таке рішення скасуванню не підлягає.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України (далі - ПК України) контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
За приписами п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Відповідно до п.п. 75.1.3 п.75.1 ст. 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Згідно з п. 80.1 ст. 81 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).
Порядок проведення фактичної перевірки визначений статтею 80 ПК України.
Так, фактична перевірка здійснюється без будь-якого попередження платника податку (особи) відповідно до п. 80.1 ст. 80 ПК України.
Водночас, попри відсутність необхідності попередження платника про проведення фактичної перевірки закон встановлює підставі та обов`язкові умови (обставини), що є необхідною передумовою для її здійснення. 
Перелік підстав, які зумовлюють проведення фактичної перевірки, окреслений у відповідних підпунктах п. 80.2 ст. 80 ПК України.
Згідно з п. 80.5 ст. 80 Податкового кодексу України допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.
Відповідно до п. 81.1 Податкового кодексу України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:
- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;
- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;
- службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.
Слід зазначити, що наказ про проведення перевірки є ключовим документом на підставі якого контролюючий орган може приступити до проведення перевірки.
При цьому, наказ про проведення перевірки є не лише внутрішнім організаційним документом контролюючого органу, а насамперед юридичним актом індивідуальної дії, який спрямований на породження правових наслідків для конкретного платника податків. 
Саме з моменту пред`явлення належно оформленого наказу виникає процесуальна підстава для допуску посадових осіб до перевірки, а відтак розпочинається реалізація заходів податкового контролю, які можуть впливати на майнову та правову сферу суб`єкта господарювання.
У зв`язку з цим наказ виконує, зокрема, гарантійну функцію, оскільки сприяє забезпеченню балансу між публічними інтересами держави у сфері податкового контролю та правами платника податків. Його зміст має бути достатньо визначеним і зрозумілим, таким, що дає можливість ідентифікувати особу, обсяг та межі перевірки без обґрунтованих сумнівів. Саме через наказ платник податків отримує можливість завчасно ознайомитися з підставами перевірки.
Вимоги п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України щодо обов`язкового зазначення в наказі найменування платника податків, його реквізитів, об`єкта, виду та підстав перевірки мають імперативний характер та спрямовані на забезпечення належної індивідуалізації акта контролю. 
Натомість, відсутність чіткої індивідуалізації у спірному наказі або її заміна узагальненими чи розмитими позначеннями фактично нівелює принцип правової визначеності. 
Із матеріалів справи встановлено, що підставою проведення перевірки магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою АДРЕСА_1 у наказі Головного управління ДПС у Івано-Франківській області №2992-п від 08.10.2024 визначено п.п. 80.2.2, 80.2.7 п. 80.2 ст. 80 ПК України.
Так, відповідно до п.п. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.
Отже, єдиною передумовою та підставою для призначення фактичної перевірки з питання дотримання платником податків податкової дисципліни, передбаченою п.п. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 ПК України, є наявна та/або отримана в установленому законодавством порядку інформація від визначеного у цій же нормі кола суб`єктів: державних органів або органів місцевого самоврядування. Жодних інших підстав ця норма не встановлює.
Саме наявність та/або отримання інформації є тією фактичною підставою для прийняття рішення про призначення фактичної перевірки, яке оформлюється у формі наказу і надає право контролюючому органу на його реалізацію шляхом проведення перевірки, за наслідками якої контролюючий орган має повноваження на прийняття відповідного рішення.
Підпункт 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України містить перелік сфер об`єктів податкового контрою, інформація про можливі порушення в яких має бути перевірена на предмет її підтвердження/спростування, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.
При цьому, наявна/отримана інформація має вказувати саме на можливі порушення платником податків законодавства у визначеній сфері, тобто ті ймовірні, засновані на обґрунтованих припущеннях, порушення, які підлягають перевірці на підставі цієї інформації.
Аналіз п.п. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 ПК України дає підстави для висновку, що в ньому достатньою мірою розкривається як правова, так і фактична підстави для призначення фактичної перевірки, а саме - наявність/отримання інформації від визначеного кола суб`єктів щодо можливого допущеного порушення податкової дисципліни у сферах здійснення платниками податків розрахункових операцій, наявності чи відсутності відповідних дозвільних документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.
Саме шляхом призначення і проведення фактичної перевірки контролюючий орган має з`ясувати питання дотримання суб`єктом господарювання податкової дисципліни у сфері, про можливі порушення у якій контролюючий орган отримав інформацію.
Отже, наявність/отримання інформації ще не свідчить про наявність підстав для притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності, натомість, є підставою для здійснення податкового контролю задля перевірки отриманої/наявної інформації.
Такий податковий контроль здійснюється шляхом прийняття рішення про проведення перевірки у формі наказу, вимоги до оформлення якого не передбачають обов`язку в повному обсязі розкрити в наказі на призначення перевірки зміст інформації та фактів, які вказують на можливе порушення платником податкового законодавства. Відсутня й імперативна вимога щодо розкриття конкретного порушення платником норм, а також про надання відповідних доказів такої несумлінної поведінки.
Втім, у випадку оскарження до суду платником наказу про призначення фактичної перевірки та/або прийнятого рішення податковим органом за наслідками такої перевірки, яка здійснена відповідно до підп. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 ПК України з підстав не зазначення деталізованої інформації та фактів, які вказують на можливе порушення платником податкового законодавства, доказів цього, суд, здійснюючи розгляд справи та оцінюючи обставини, підстави позову, не позбавлений можливості встановити та перевірити наявність або відсутність такої інформації про ймовірні порушення, що є законодавчо встановленою передумовою та підставою для призначення такої перевірки.
При цьому, наявна істотна різниця у критеріях оцінки правомірності наказу на предмет його підставності та/або оформлення, як наслідок, необхідності відмежування у спорах цієї категорії питання «наявності підстав для проведення перевірки» від питання «достатності відображення підстав для проведення перевірки у наказі» та/або «недоліків в оформленні рішення про проведення перевірки». Підстави для призначення будь-якої перевірки чітко закріплені у нормах ПК України, за наявності яких у контролюючих органів виникає безпосередньо право на проведення перевірки, тоді як відображення цих підстав у наказі про призначення перевірки фактично є формалізацією у письмовій формі права на проведення перевірки, яке вже виникло.
Формалізація підстави для проведення перевірки у наказі має відповідати вимогам абзацу третього п. 81.1 ст. 81 ПК України. Під час вирішення питання щодо правомірності призначення і проведення перевірки, зокрема фактичної, необхідно надавати оцінку достатності змісту наказу в контексті чіткого визначення у ньому правової (юридичної) підстави проведення такої перевірки та існування відповідної фактичної підстави, яка є передумовою для її проведення.
Згідно з наказом Головного управління ДПС у Івано-Франківській області про призначення фактичної перевірки №2992-п від 08.10.2024 підставою для проведення фактичної перевірки контролюючий орган визначив, зокрема, підп. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 ПК України, тобто наявність та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи.
Відповідно до доповідної записки від 05.08.2024 №231/09-19-07-06-25 джерелом вказаної інформації стали листи ДПС України від 29.04.2024 №12571/7/99-00-0704-02-07 та від 26.04.2024 №12418/799-00-07-04-02-07, в яких наявна інформація про порушення платником податків законодавства, контроль якого здійснює контролюючий орган.
З наявного у матеріалах справи листа ДПС України від 29.04.2024 №12571/7/99-00-0704-02-07 встановлено, що до Департаменту податкового аудиту ДПС України надійшла інформація від громадянина ОСОБА_2 від 29.04.2024 (вх. ДПС №А/1228/ЕЗ від 29.04.2024) щодо можливих порушень при проведенні розрахунків за товари у торговій мережі під торговою маркою «Ябко». 
ОСОБА_2 надана інформація, що в магазинах під торговою маркою « ІНФОРМАЦІЯ_1 », які розташовані в багатьох регіонах України, здійснюється реалізація технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту без видачі фіскальних чеків. 
Враховуючи викладене, з метою виконання функцій, визначених законом, протидії порушенням в частині проведення розрахунків та іншого законодавства , контроль за яким покладено на органи ДПС, ДПС України вважала за необхідне: детально проаналізувати зазначену інформацію, самостійно провести додатковий та ретельний аналіз діяльності господарських об`єктів, де здійснюється реалізація техніки «Apple», який надасть змогу забезпечити ідентифікацію (реквізити) суб`єктів господарювання, які здійснюють діяльність на таких господарських об`єктах, та надалі сформувати якісну доказову базу щодо можливих порушень; у разі наявності підстав відповідно до ст. 80 ПК України не пізніше 02.05.2024 організувати проведення фактичних перевірок господарських об`єктів під торговою маркою « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
Згідно з наказом №2992-п від 08.10.2024 на підставі підп. 80.2.2, 80.2.7 п. 80.2 статті 80 ПК України Головне управління ДПС у Івано-Франківській області прийняло рішення провести фактичну перевірку магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою АДРЕСА_1 08.10.2024.
Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги та досліджуючи питання наявності обґрунтованої підстави для проведення перевірки на підставі підп. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 ПК України, колегія суддів виходить з наступного.
Так, відповідно до п.п. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи.
Отже, п.п. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 ПК України застосовується та передбачає призначення перевірки у разі наявності та/або отримання інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, зокрема у формі листів чи повідомлень. 
Втім, з тексту наказу №2992-п від 08.10.2024, доповідної записки та пояснень представника контролюючого органу встановлено, що фактичною підставою для перевірки слугував лист ДПС України від 29.04.2024 №12571/7/99-00-0704-02-07, у якому зазначено про отримання інформації від громадянина щодо можливих порушень податкового законодавства у магазині торгової мережі «Ябко».
У той же час, ст. 80 ПК України містить окрему підставу для проведення перевірки у разі отримання письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, що стосується порушення платником установленого порядку проведення розрахункових операцій, касових операцій, патентування або ліцензування (включаючи незабезпечення можливості розрахунків карткою).
А саме, згідно з п.п. 80.2.3 п. 80.2 ст. 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, у разі письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, у тому числі незабезпечення можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, касових операцій, патентування або ліцензування.
Отже, пп. 80.2.3 п. 80.2 ст. 80 ПК України передбачає окрему, самостійну підставу для перевірки - отримання в установленому законодавством порядку письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій.
Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що законодавець чітко розмежував підстави для призначення фактичної перевірки залежно від першоджерела надходження інформації, а саме: інформація, що самостійно виявлена або сформована державним органом у межах здійснення ним владних повноважень (пп. 80.2.2); інформація, отримана за ініціативою фізичної особи - покупця (споживача) шляхом подання скарги (пп. 80.2.3).
У спірних правовідносинах ініціювання перевірки щодо позивача відбулось саме на підставі отримання інформації від фізичної особи. 
Натомість, той факт, що вказана інформація надійшла до Головного управління ДПС у Івано-Франківській області не напряму від фізичної особи, а листом через ДПС України, не змінює її правову природу.
Пересилання інформації про надходження звернення від вищого органу ДПС до територіального органу ДПС не перетворює її на інформацію від державного органу в розумінні пп. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 ПК України. 
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що лист ДПС України від 29.04.2024 №12571/7/99-00-0704-02-07 за своєю правовою природою є виключно транзитним документом інформаційного характеру. Він не може вважатися самостійним джерелом податкової інформації або результатом власної аналітичної діяльності контролюючого органу. 
По суті, зазначеним листом ДПС України лише переслала, разом із відповідними роз`ясненнями повідомлення про отриману інформацію від фізичної особи для перевірки викладених у ній відомостей.
Відповідачем не надано доказів здійснення самостійного збору, узагальнення чи системного аналізу відомостей, які б об`єктивно вказували на наявність обставин, передбачених пп. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 ПК України.
Отже, сама по собі передача інформації, отриманої від фізичної особи, без її аналітичного опрацювання податковим органом, не створює законних підстав для призначення та проведення фактичної перевірки згідно з пп. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 ПК України.
Слід зазначити, що підстави, передбачені підпунктами 80.2.2 та 80.2.3 п. 80.2 ст. 80 ПК України, є окремими, самостійними підставами та не є взаємозамінними. 
Застосування підпункту 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 ПК України у випадку, коли фактичним джерелом інформації є звернення фізичної особи, є звуженням прав платника податків та підміною юридичних понять, оскільки законодавець розмежував підстави для проведення фактичних перевірок, визначивши для звернень фізичних осіб окремий правовий механізм. 
Отже, враховуючи викладене, колегією суддів встановлена невідповідність зазначеної у наказі юридичної підстави проведення перевірки - пп. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 ПК України, фактичній підставі - звернення фізичної особи, яка передбачає проведення перевірки на підставі пп. 80.2.3 п. 80.2 ст. 80 ПК України.
Зі змісту наказу №2992-п від 08.10.2024 також слідує, що однією з підстав проведення перевірки контролюючим органом визначено п.п. 80.2.7 п. 80.2 ст. 80 ПК України, яким передбачено проведення фактичної перевірки на підставі рішення керівника у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації.
Втім, матеріали справи не містять та представником податкового органу у ході розгляду справи не наведено жодних доказів чи обґрунтувань щодо отримання такої інформації стосовно позивача.
Таким чином, саме лише посилання у наказі на п.п. 80.2.7 п. 80.2 ст. 80 ПК України за відсутності реальних фактичних підстав, не свідчить про обґрунтованість призначення перевірки. 
Крім того, наказ Головного управління ДПС у Івано-Франківській області №2992-п від 08.10.2024 містить визначення об`єкту проведення перевірки - «магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що є комерційним найменуванням торговельного об`єкта, яке не є суб`єктом податкових правовідносин і не може самостійно нести обов`язки платника податків. 
Разом з тим, фактичні перевірочні дії були здійснені щодо конкретної фізичної особи-підприємця - ФОП ОСОБА_1 , на якого й були складені документи за результатами перевірки.
Така невідповідність між суб`єктом, визначеним у наказі, та суб`єктом, щодо якого фактично здійснено контрольні заходи, свідчить про порушення принципу індивідуальності адміністративного акта. Адже наказ не може ототожнюватися з абстрактним описом місця здійснення діяльності або торговельної назви, оскільки саме конкретний платник податків є носієм прав та обов`язків у податкових правовідносинах.
Належне визначення адресата наказу є визначальною умовою його легітимності, оскільки саме цей елемент забезпечує персоніфікований характер державного втручання. У разі відсутності чіткого визначення платника податків або підміни його комерційним позначенням об`єкта господарської діяльності, наказ втрачає властивість індивідуального акта та не може вважатися належною правовою підставою для допуску до перевірки.
Отже, значення наказу у процедурі податкового контролю полягає не лише у формальному оформленні рішення контролюючого органу, а у забезпеченні законності початку перевірки, визначеності її меж та гарантуванні прав платника податків. Недотримання вимог щодо індивідуалізації суб`єкта перевірки ставить під сумнів правомірність усієї процедури податкового контролю, що здійснювалася на підставі такого наказу.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Отже, будь-яка реалізація владних управлінських функцій контролюючим органом повинна мати чітку нормативну підставу та здійснюватися у строго встановленому законом порядку.
Оскільки спірний наказ про проведення перевірки не забезпечував належної індивідуалізації платника податків, стосовно якого прийнято рішення про контроль, подальше здійснення перевірочних заходів щодо ФОП ОСОБА_1 не відповідало вимогам законності. 
З урахуванням наведених обставин та відповідних правових норм колегія суддів дійшла висновку, що встановлені порушення, допущені контролюючим органом при призначенні перевірки, є самостійним та достатнім підтвердженням неправомірності оскаржуваних дій контролюючого органу.
На підставі викладеного, колегія суддів доходить висновку, що встановлені у справі порушення, допущені при оформленні та визначенні змісту наказу про проведення перевірки, є такими, що мають істотний характер, оскільки стосуються базової передумови здійснення податкового контролю - належної та індивідуалізованої правової підстави для його початку.
Невідповідність наказу вимогам Податкового кодексу України щодо визначення підстав проведення перевірки, визначення конкретного платника податків та об`єкта перевірки, а також фактичне проведення перевірки щодо іншого суб`єкта, ніж той, який зазначений у наказі, свідчить про порушення процедури призначення перевірки, що є визначальною стадією податкового контролю. У такому випадку сам наказ не може розглядатися як належна та законна підстава для проведення перевірки.
В контексті виявлених недоліків наказу Головного управління ДПС у Івано-Франківській області №2992-п від 08.10.2024 колегія суддів наголошує, що протиправність наказу про проведення перевірки має наслідком незаконність усіх дій контролюючого органу, вчинених на його виконання, а також результатів такої перевірки, оформлених відповідними актами та прийнятими на їх підставі рішеннями. За відсутності належної правової підстави для проведення перевірки, сам процес її здійснення не породжує правомірних юридичних наслідків.
За таких обставин, інші доводи сторін, викладені у позовній заяві та апеляційній скарзі, зокрема щодо правильності встановлених під час перевірки фактичних обставин, повноти оцінки доказів та правильності застосування норм матеріального права по суті виявлених порушень, не мають вирішального значення для правильного вирішення даного спору. 
Оскільки ці аргументи стосуються виключно наслідків перевірки, яка була призначена з істотним порушенням встановленої законом процедури, суд позбавлений правових підстав надавати їм юридичну оцінку.
Аналогічні висновки щодо необхідності суворого дотримання контролюючим органом встановлених законом передумов призначення перевірки та правових наслідків порушення такої процедури, зокрема щодо належної індивідуалізації платника податків у наказі про проведення перевірки, сформовані Верховним Судом у постанові від 09.06.2026 у справі №380/26084/24.
Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції під час розгляду справи не надав належної правової оцінки фактам порушення контролюючим органом вимог п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України, які регламентують обов`язкові передумови для призначення фактичної перевірки, внаслідок чого дійшов передчасного висновку про законність проведення такої перевірки та правомірність прийнятого за її результатами податкового повідомлення-рішення. 
Відповідно до п. 86.8 ст. 86 ПК України податкове повідомлення-рішення приймається в порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, Акту перевірки, та надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу. 
Отже, проведення перевірки є необхідною передумовою для винесення податкових повідомлень-рішень у разі встановлення контролюючим органом порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється податковими органами. За відсутності проведеної перевірки як юридичного факту у контролюючого органу відсутня компетенція на винесення податкового повідомлення-рішення. Така компетенція не виникає в силу самого лише факту вчинення платником податків податкового правопорушення. Для визначення контролюючим органом грошових зобов`язань платникові податків шляхом прийняття податкового повідомлення-рішення в зв`язку із допущеними таким платником порушеннями необхідно дотриматися певних умов, а саме: спочатку провести податкову перевірку.
Так, перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України.
Невиконання вимог закону щодо підстави для проведення перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень частини другої статті 74 КАС щодо допустимості доказів, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого Законом.
Податкове повідомлення-рішення, прийняте за наслідками перевірки та на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню. Встановлені судами обставини щодо протиправності призначення та проведення контролюючим органом перевірки, за наслідками якої й було прийняте податкове повідомлення-рішення, є достатніми для висновку про протиправність останнього.
Аналогічні правові висновки були сформовані Верховним Судом у постановах від 21.12.2022 у справі № 500/1331/21, від 11.05.2023 у справі № 500/5559/21.
Таким чином, у разі недотримання вимог проведення податкової перевірки, у контролюючого органу відсутні підстави на прийняття рішення за результатами виявлених порушень, оскільки порушення процедури проведення перевірки нівелюють її наслідки.
Враховуючи викладене колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для скасування Головного управління ДПС у Сумській області від 10.12.2024 № 1586718280706.
Суд першої інстанції зазначеного не врахував, з огляду на що дійшов помилкового висновку щодо необґрунтованості позовних вимог.
Отже, доводи апеляційної скарги знайшли своє обґрунтоване підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно з ч. 2 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. 
Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 - Галас Анастасії Олексіївни - задовольнити.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17.03.2026 по справі № 480/2616/25 - скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Сумській області, третя особа - Головне управління ДПС у Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення - задовольнити.
Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Сумській області від 10.12.2024 № 1586718280706.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		І.М. Ральченко 	
Судді	   	К.В. Мінаєва   В.В. Катунов   	
Постанова складена в повному обсязі 14.07.26.