Справа № 355/683/26 
Провадження № 2/355/873/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2026 року селище Баришівка

Баришівський районний суд Київської області у складі 
головуючої судді Цирулевської М. В., 
за участю секретарів судового засідання Білоног В. О., Ліберацької Ю. В.,

за результатами розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільної справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідачки.
Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» (надалі також позивач, ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», кредитор) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (надалі також відповідачка, ОСОБА_1 , позичальник, клієнт) про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 25.12.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» (надалі також ТОВ «МІЛОАН», товариство, первісний кредитор, кредитодавець) та  ОСОБА_1  укладено договір про споживчий кредит №102203602 (надалі також договір №102203602 від 25.12.2023, кредитний договір, договір).
Відповідно до умов кредитного договору ТОВ «МІЛОАН» взяло на себе зобов`язання надати  ОСОБА_1 на умовах, визначених договором, на строк, визначений п. 1.3 договору, грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2 договору, а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу, але не але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості згідно п. 1.4 договору та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором.
Відповідачкою не було повернуто кредитні кошти, не сплачено комісії і проценти за користування кредитом у строк, встановлений кредитним договором. Кредитодавець умови кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачці кредит в сумі, визначеній кредитним договором, що підтверджується платіжним дорученням. 
Пункт 7.1. кредитного договору №102203602 від 25.12.2023 визначає, що цей договір набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, - з моменту переказу кредитних коштів на картковий рахунок позичальника і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.
25.06.2024 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» було укладено договір відступлення прав вимоги №109-МЛ/Т. За умовами означеного договору відбулося відступлення права вимоги та відповідно до статті 512 Цивільного кодексу України позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб, визначених в реєстрі боржників включно з правом вимоги і за кредитним договором №102203602 від 25.12.2023, що укладений між кредитодавцем та відповідачкою. 
Таким чином, за доводами позовної заяви, ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» наділено правом вимоги до відповідачки за договором №102203602 від 25.12.2023.
Станом на день формування позовної заяви відповідачка має заборгованість за кредитним договором в розмірі 19373,09 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 5454,00 грн.; заборгованість за процентами - 13429,09 грн, заборгованість за комісією за видачу кредиту - 490,00 грн.
З огляду на викладене, позивач звернувся до суду та просить стягнути з відповідачки означену заборгованість в загальній сумі 19373,09 грн, понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2662,40 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 8000,00 грн.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, у позовній заяві міститься клопотання про проведення розгляду справи за відсутності представника позивача, проти заочного розгляду справи позивач не заперечує.

Відповідачка до відкриття провадження у цій справі подала заяву-клопотання про перегляд та списання пені та зменшення судового збору та правової допомоги від 14.04.2026 із додатками. Зокрема, відповідачка зазначила про свою незгоду із позовними вимогами в частині стягнення сум відсотків за кредитним договором, оскільки чоловік позивачки є військовослужбовцем, стосовно якого (разом із відповідачкою як дружиною військовослужбовця) поширюються гарантії та права, передбачені ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Разом з тим, відповідачка не заперечила щодо отримання суми грошових коштів як кредиту за кредитним договором, визнала позовні вимоги частково та свою заборгованість за кредитним договором у сумі 7000,00 грн, а також просила зменшити витрати на правничу допомогу з 8000,00 грн до 1000,00 грн.

ІІ. Рух справи. Процесуальні дії у справі. Заяви, клопотання учасників справи.
26 березня 2026 року до суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», за підписом представника, адвоката Усенка Михайла Ігоровича (а.с 2-5).
Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 27.04.2026 відкрито провадження (спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін) в означеній справі, судове засідання призначено на 26.05.2026 (а.с. 51, 53).
Крім того, ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 27.04.2026 судом витребувано докази із банківської установи (а.с. 52).
02.06.2026 та 15.06.2026 від банківської установи надійшли листи із зазначенням про необхідність уточнення витребуваної інформації та про опрацювання запиту суду (а.с. 61, 63).
У позовній заяві, поданій через систему «Електронний суд», міститься клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 5). 
З огляду на зазначені клопотання, в судові засідання представник позивача не з`явився. Про дати, час і місце судового розгляду позивач повідомлявся належним чином.
До відкриття провадження у цій справі відповідачкою ОСОБА_1 подано заяву-клопотання про перегляд та списання пені та зменшення судового збору та правової допомоги від 14.04.2026 із додатками (а.с. 40-48), суть яких наведено судом у розділі І цього рішення суду.
У судові засідання 26.05.2026, 04.08.2026 та 07.09.2026 відповідачка не з`явилася, просила відкласти судові засідання, а щодо судового засідання 07.09.2026 - розглянути справу без її участі. Разом з тим, відповідачка підтримала подану нею заяву-клопотання від 14.04.2026 щодо всіх своїх доводів.
Про дати, час і місце судового розгляду відповідачка повідомлялася належним чином, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачці повернулось із позначкою «вручено особисто», проставленою 13.05.2026, що відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України є належним повідомленням про дату, час та місце розгляду справи.
Крім того, відповідачка викликалася до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 60, 72).
Зважаючи на неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (з огляду та на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України).

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Зміст правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.
Судом встановлено, що 25.12.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та  ОСОБА_1  укладено договір про споживчий кредит №102203602 (а.с. 10-15), відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» взяло на себе зобов`язання надати  ОСОБА_1  на умовах, визначених договором, на строк, визначений п. 1.3 договору, грошові кошти у сумі, визначеній у п. 1.2 договору, а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості згідно п. 1.4 договору та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором (п. 1.1 договору).
Пунктом 6.1. кредитного договору передбачено, що цей договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі товариства та доступний зокрема через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби.
Як слідує із матеріалів справи, для підписання договору про споживчий кредит №102203602 від 25.12.2023 відповідачці було надано (надіслано на номер телефону НОМЕР_1 ) одноразовий ідентифікатор 175605, яким підписано кредитний договір зі сторони відповідачки, що підтверджується також довідкою про ідентифікацію ТОВ «МІЛОАН» (а.с. 17(зворот).
Додатком № 1 до договору про споживчий кредит №102203602 від 25.12.2023 є графік платежів за договором (а.с. 16).
За умовами договору, сума (загальний розмір) кредиту становить 7000,00 грн (п. 1.2 договору). Кредит надається строком на 105 днів з 25.12.2023 (дата надання кредиту) по 08.04.2024 (дата остаточного погашення заборгованості) і складається з пільгового (15 днів) та поточного періоду (90 днів) (п. 1.3 договору).
Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду: 1249,50 грн, які нараховуються за ставкою 1,19 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду. Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду: 14490,00 грн, які нараховуються за стандартною процентною ставкою 2,30 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду (п. 1.5.2-1.5.3 кредитного договору).
Позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 09.01.2024 (день завершення пільгового періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 08.04.2024 (останнього дня строку кредитування).
Відповідно до п. 2.2.3 кредитного договору проценти нараховуються за стандартною (базовою) процентною ставкою, що визначена п. 1.5.3 цього договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п. 1.5.2 процентна ставка протягом пільгового періоду, запропонована позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку, встановлену п. 1.5.3 договору.
Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника (за весь строк кредитування) складає 23229,50 грн (п. 1.5 договору).
Відповідно до п. 2.1. договору кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти НОМЕР_2 .
Комісія за надання кредиту: 490,00 грн, яка нараховується за ставкою 7,00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту (п. 1.5.1 договору).
ТОВ «МІЛОАН» виконало свої зобов`язання за кредитним договором, надавши  ОСОБА_1  кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору. На підтвердження означеного позивач надав платіжне доручення №79299429 від 25.12.2023 на суму 7000,00 грн, в якому зазначено отримувач  ОСОБА_1 , номер картки НОМЕР_3 *9997 та призначення платежу: кошти згідно договору 102203602.
Відповідачка визнала позовні вимоги в частині отримання суми кредиту в розмірі 7000,00 грн, доводи позивача в частині укладення кредитного договору та наявності заборгованості за тілом кредиту відповідачка не заперечила.
25 червня 2024 року між ТОВ «МІЛОАН» (кредитор) та ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» (новий кредитор) укладено договір відступлення прав вимоги №109-МЛ/Т (а.с. 219(зворот)-30), за умовами якого ТОВ «МІЛОАН» передає (відступає) ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» за плату, а ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» набуває права вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників до означеного договору відступлення права вимоги. Позивачем надані докази на підтвердження виконання зобов`язань, у тому числі, проведення розрахунків між сторонами означеного договору відступлення прав вимоги (а.с. 31(зворот).
Із акту приймання-передачі реєстру боржників від 25 червня 2024 року до договору відступлення права вимоги №109-МЛ/Т від 25.06.2024 вбачається, що новий кредитор прийняв реєстр боржників від кредитора у загальній кількості 2806 (а.с. 30(зворот).
До позовної заяви доданий витяг з реєстру боржників до договору відступлення прав вимог №109-МЛ/Т від 25.06.2024, скріплений підписами посадових осіб та печатками сторін (а.с. 32), з якого вбачається, що під порядковим номером 1267 на користь позивача відступлені права вимоги за договором про споживчий кредит №102203602 від 25.12.2023 в розмірі 19373,09 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 5454,00 грн.; заборгованість за процентами - 13429,09 грн, заборгованість за комісією за видачу кредиту - 490,00 грн.
Позивач зазначає, що відповідачка має заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 19373,09 грн. 
Позивач вважає, що відповідачкою порушені умови договору про споживчий кредит №102203602 від 25.12.2023, заборгованість за яким підлягає стягненню в примусовому порядку
На час розгляду справи судом відповідачкою не надано даних та належних і допустимих доказів, що свідчать про погашення заборгованості за основною сумою боргу (тілом кредиту) за кредитним договором; відносно сум заборгованості за нарахованими відсотками відповідачкою надані документи, які, за доводами відповідачки, свідчать про наявність підстав для звільнення її від сплати відсотків за користування кредитними коштами.
Так, з наданих відповідачкою документів слідує, що між ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 укладено шлюб (свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_4 , видане 05.05.2023 Баришівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с. 43).
Згідно із довідкою (форма № 5) військової частини НОМЕР_5 № 1473 від 23.05.2023 (а.с. 45) солдат ОСОБА_2 прийнятий на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період з 09.05.2023.
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_5 № 104 від 13.06.2023 (а.с. 45) у зв`язку з закінченням ІНФОРМАЦІЯ_1 (для підготовки мобілізаційної ресурсів) військовослужбовцями, призваними по мобілізації на особливий період, наказано військовослужбовців, які проходили підготовку у період з 12 травня по 13 червня 2023 року, вважати такими, що закінчили навчання за програмою ІНФОРМАЦІЯ_1 (для підготовки мобілізаційних ресурсів) у військовій частині НОМЕР_5 за спеціальністю «Стрілець», ВОС 100: солдат ОСОБА_2 .
Відповідно до довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України № 201 від 06.02.2024 (а.с. 47) матрос ОСОБА_2 дійсно в період з 17.06.2023 по 13.07.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в н.п. Новоочеретувате, н.п. Макарівка, н.п. Старомайорське Донецької області.
Як слідує із довідок № 1/39/9/127 від 19.02.2025 та № 1/32/157 від 19.02.2025 військової частини НОМЕР_6 (а.с. 44, 46), молодший сержант ОСОБА_2 , командир 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_6 , брав участь в антитерористичній операції, забезпечення її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції в період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі та стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій і Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах і в період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України: у період з 21.01.2024 по 10.03.2024, з 23.03.2024 по 12.05.2024, з 28.08.2024 по 23.09.2024, з 06.10.2024 по 09.01.2025, з 27.01.2025 по 19.02.2025, перебуваючи в населених пунктах: Херсонська область, Херсонський район, Дар`ївська сільська ТГ, с. Микільське (в межах Національного природного парку «Нижньодніпровський».
У матеріалах справи наявне посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_7 , видане Управлінням персоналу штабу Командування ВМС ЗС України від 09.11.2024 (а.с. 48).

IV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Висновки Верховного Суду у релевантних правовідносинах. Зміст спірних правовідносин. 
Щодо змісту кредитного договору, а також правового регулювання питань стягнення заборгованості за кредитним договором, що складаються із сум основного боргу та процентів за користування кредитними коштами, суд застосовує такі норми права.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно із статтею 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
За ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
За змістом статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно з п. 1-1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якого договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.
Пунктами 5 та 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).
Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.
Положеннями ст. 610 ЦК України унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, що закріплено вимогами ст. 611 ЦК України.
За змістом ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, що визначено положеннями ст. 599 ЦК України.
Згідно з п. 1-1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. 
За п. 9 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит, зокрема, зазначається денна процентна ставка, її розрахунок та загальні витрати за споживчим кредитом (крім споживчих кредитів, виконання зобов`язань за якими забезпечено заставою/іпотекою або правом довірчої власності), орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит.
Суд при цьому зазначає, що 22.11.2023 прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» №3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023) (надалі також Закон №3498-ІХ), яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп. 6 п. 5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (пп. 13 п. 5 Розділу І Закону № 3498-ІХ). Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. При цьому, згідно із п. 17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. 

Щодо гарантій та прав військовослужбовців, пов`язаних із кредитними правовідносинами.
Згідно із ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації або на військову службу за призовом із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.
Суд зауважує, що ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в означеній редакції була викладена відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», який набрав чинності 18.05.2024.
Визначення «особливого періоду» наведено у Законі України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» відповідно до статті 1 якого:
- мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано;
- особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Вирішуючи питання щодо темпоральних меж дії особливого періоду в розумінні Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 серпня 2020 року по справі № 813/402/17 дійшла висновків, що за змістом наведених вище визначень, навіть за невведення у країні воєнного стану, особливий період, початок якого пов`язаний з моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи.
Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу. 
24 лютого 2022 року Указом Президента України за № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року за №2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» о 05 годині 30 хвилин 24 лютого 2022 року в України був введений воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на даний час.

Вирішуючи питання підставності стягнення комісії, як складової заборгованості за кредитним договором, суд застосовує такі норми права та висновки Верховного Суду.
За статтею 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ст. 627 ЦК України).
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 зроблено правовий висновок: «10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно із частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини 1 статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (надалі також Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом - це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
Велика Палата Верховного Суду наголошує, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне управління кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.1 щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за управління кредиту без конкретного переліку які саме послуги надаються є нікчемними відповідно до частин 1 та 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23.
При цьому, Верховний Суд звертає увагу на те, що умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства.
Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч. 1 ст.1054ЦК України є обов`язком фінансової установи, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок фінансової установи за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь фінансової установи. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самої фінансової установи та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії фінансової установи не є послугами, що об`єктивно надаються позичальнику
Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15, від 21 квітня 2021 року в справі № 677/1535/15, від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15, від 21 липня 2021 року в справі № 751/4015/15, від 09 грудня 2019 року в справі №524/5152/15.

Щодо правового регулювання питання відступлення прав вимоги за кредитним договором на умовах факторингу.
Пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). 
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором (статті 514 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Згідно із статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Норми процесуального права, що підлягають застосуванню.
Згідно із ч. 1, 5 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України (надалі також ЦПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву.
Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Частинами 2, 3 ст. 12 ЦПК України унормовано, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За п. 2, 4, п. 6, п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.
За ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зміст спірних правовідносин полягає у виконанні/невиконанні сторонами своїх зобов`язань за кредитним договором. Предметом позову є стягнення заборгованості позичальника (відповідачки) внаслідок неповернення суми кредиту та несплати процентів річних, суми комісії.
У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідачку - спростувати розмір існуючої заборгованості.

V. Мотивована оцінка аргументів учасників справи. Висновки суду за результатами розгляду позову.
За результатами дослідження фактичних обставин, що мають визначальне значення для розгляду цієї справи, зважаючи на докази, надані на їх підтвердження, а також застосувавши релевантні норми права, суд зазначає та виснує таке.
Судом встановлено, що договір про споживчий кредит №102203602 від 25.12.2023 укладений між сторонами в електронній формі.
Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора.
Суд дійшов висновку, що при укладенні договору його сторонами було погоджено усі істотні умови договору.
Договір про споживчий кредит №102203602 від 25.12.2023 є домовленістю сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Суд доходить до переконання, що відповідачкою порушено вимоги ст. 526 ЦК України, згідно з якими зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а також вимоги ст. 1049 ЦК України, яка вказує, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, встановленому договором. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Добровільно відповідачка не здійснила розрахунок за договором в строки, визначені його умовами, тому сума боргу підлягає примусовому стягненню.
Позивач, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, просив стягнути крім заборгованості за основною сумою боргу (суму, яку фактично отримав в борг позичальник), заборгованість за відсотками, а також заборгованість за комісією.
З відомості про щоденні нарахування та погашення, наданої первісним кредитором, а також з виписки з особового рахунку за кредитним договором, наданої позивачем (а.с. 19(зворот)-20, 21), вбачається, що заборгованість за кредитним договором становить 19373,09 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 5454,00 грн.; заборгованість за процентами - 13429,09 грн, заборгованість за комісією за видачу кредиту - 490,00 грн.
Звертаючись до суду із позовом про стягнення грошових коштів, позивач зобов`язаний навести обґрунтований розрахунок сум, що стягуються, і в подальшому довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Водночас, саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, зокрема: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити (ст. 264 ЦПК України). Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному ЦПК України (ч. 3 ст. 263 ЦПК України).
Отже, вищевказані принципи вказують, зокрема, на те, що суд зобов`язаний перевірити розрахунок заборгованості незалежно від наявності та/або відсутності заперечень щодо нього зі сторони відповідачки.

Щодо стягнення суми основного боргу.
Як встановлено судом, відповідачці були перераховані кошти у загальному розмірі 7000,00 грн на виконання умов кредитного договору. Спосіб перерахування коштів відповідає умовам договору.
Відповідачкою підтверджено факт отримання кредитних коштів та не спростовано їх розмір (суми основного боргу).
Оцінюючи надані позивачем докази у їх сукупності, суд доходить висновку про підтвердження факту отримання відповідачкою грошових коштів у розмірі 7000,00 грн за договором про споживчий кредит №102203602 від 25.12.2023.
Належних доказів того, що відповідачка повернула кошти у заявленій позивачем сумі 5454,00 грн за означеним кредитним договором, матеріали справи не містять.
Таким чином, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в сумі 5454,00 грн основного боргу.

Щодо заборгованості зі сплати процентів.
За доводами позовної заяви, розмір заборгованості відповідачки за процентами за кредитним договором становить 13429,09 грн.
Детального розрахунку заборгованості по відсотках, із зазначенням періоду їх нарахування, ні позовна заява, ні додані до неї матеріали не містять.
При цьому, судом враховується, з огляду та на підставі норм Закону №3498-ІХ, які набрали чинності 24.12.2023, що розмір денної процентної ставки із 24.12.2023 по 22.04.2024 не може перевищувати 2,5%, із 23.04.2024 по 20.08.2024 - 1,5%, а із 21.08.2024 - 1,0%.
Відтак, з огляду на дату укладення договору - 25.12.2023 - визначена у кредитному договорі денна процентна ставка за користування кредитними коштами у максимальному розмірі 2,30% відповідає пункту 17 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», у редакції Закону №3498-ІХ.
Суд зазначає, що денна процентна ставка повинна розраховуватися на дату укладення договору про споживчий кредит з урахуванням законодавчих обмежень, встановлених саме на дату укладання такого договору. Протягом усього строку кредитування за договором про споживчий кредит процентна ставка залишається незмінною за умови, що до договору не вносилися зміни щодо складових показників, які застосовуються для обчислення денної процентної ставки (строку кредитування, загальних витрат за споживчим кредитом та загального розміру кредиту) (при цьому, суд бере до уваги лист-роз`яснення Національного банку України щодо дотримання законодавства у сфері споживчого кредитування за №14-0004/12907 від 19.02.2024).
Зважаючи, що матеріали справи не містять доказів щодо внесення означених змін до кредитного договору, суд зазначає, що з огляду та на підставі п. 1.3, 1.5.2, 1.5.3, 2.2.3 кредитного договору розмір процентів за користування кредитом мав би становити 15739,50 грн ((7000,00 грн отриманих кредитних коштів х 1,19 % в день х 15 днів пільгового періоду) + (7000,00 грн отриманих кредитних коштів х 2,30 % в день х 90 днів пільгового періоду) = 1249,50 грн + 14490,00 грн = 15739,50 грн).
Разом з тим, позивачем заявлена до стягнення з відповідачки сума заборгованості по відсотках в меншому розмірі - 13429,09 грн (вочевидь, з огляду на ствердження позивача щодо погашення відповідачкою частини суми заборгованості за кредитом), що є правом позивача та не погіршує становища відповідачки.
При цьому, як встановлено судом на підставі наданих відповідачкою доказів, зокрема довідок, виданих військовими частинами НОМЕР_5 ,  НОМЕР_6 , чоловік відповідачки прийнятий на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період з 09.05.2023 та наразі проходить військову службу. Під час проходження військової служби чоловік відповідачки, ОСОБА_2 , командир стрілецького відділення, брав участь в антитерористичній операції, забезпечення її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції в період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі та стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій і Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах і в період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України: у періоди часу починаючи з 21.01.2024 по 19.02.2025, перебуваючи в населених пунктах Донецької та Херсонської областей. 
Відтак, суд доходить висновку, що чоловік відповідачки є військовослужбовцем, перебуває на військовій службі та під час дії особливого періоду брав участь у здійсненні відповідних заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації проти України, є учасником бойових дій.
Разом з тим, як вже зауважував суд у розділі IV цього рішення суду, ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції, яка поширювала пільги щодо не нарахування процентів за користування кредитом також щодо дружин (чоловіків) військовослужбовців, набрала чинності 18.05.2024 відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку».
Відтак, суд констатує, що оскільки період нарахування відсотків за користування кредитними коштами в цій справі становить з дати укладення договору (25.12.2023) по 08.04.2024, то на спірні правовідносини за кредитним договором в частині нарахування процентів за користування кредитними коштами, отриманих відповідачкою як дружиною військовослужбовця, не поширюються гарантії, передбачені ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у редакції, що набрала чинності 18.05.2024.
Відтак, враховуючи ту обставину, що в порушення умов договору відповідачка фактично отримані кошти у добровільному порядку та у строки, передбачені договором, не повернула, чим порушила права кредитора, позовні вимоги про стягнення з відповідачки заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 13429,09 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо стягнення суми комісії.
Позивачем, в якості заборгованості за кредитним договором, заявлена сума комісії в розмірі 490,00 грн - як комісія за надання кредиту, що нараховується за ставкою 7,00 відсотків від суми кредиту одноразово (п. 1.5.1 договору).
В розділі IV цього судового рішення викладені позиції Верховного Суду щодо можливості/підставності нарахування та стягнення кредитором сум комісії за кредитним договором.
Враховуючи такі висновки Верховного Суду в аспекті обставин цієї справи, суд доходить висновку, що оскільки надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України є обов`язком кредитодавця, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Така дія, як надання фінансового інструменту, не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь кредитодавця. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція відповідає економічним потребам лише самого кредитодавця та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії останнього не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.
Відтак, суд доходить висновку про нікчемність відповідних положень кредитного договору щодо сплати позичальником (відповідачкою) додаткових платежів у вигляді суми комісії, зважаючи на що суд доходить висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідачки суми комісії у сумі 490,00 грн.

Таким чином, враховуючи все вищевикладене, судом досліджені докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті, в даному випадку обґрунтування, викладені в позовній заяві (із доданими до неї доказами).
За результатами, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи все вищевикладене, дійшов до переконання, що позов підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за договором про споживчий кредит №102203602 від 25.12.2023 в сумі 18883,09 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 5454,00 грн.; заборгованість за процентами - 13429,09 грн.
У задоволенні решти позовних вимог, а саме в частині стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за комісією в сумі 490,00 грн слід відмовити, оскільки такі вимоги, з огляду на вищевикладені висновки суду, є необґрунтованими.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд зазначає, що згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судом встановлено сплату позивачем судового збору за подачу позову в сумі 2662,40 грн (із застосуванням коефіцієнту 0,8 відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»), що підтверджується платіжною інструкцією № 18728 від 19.03.2026 (а.с. 1).
Враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2595,04 грн, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (18883,09 грн х 100 % : 19373,09 грн = 97,47 %. 2662,40 грн х 97,47 % = 2595,04 грн).
Щодо витрат на професійну правничу допомогу, які просить стягнути позивач із відповідачки, суд зазначає та виснує таке.
В обґрунтування підставності та розміру понесених позивачем ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» витрат на правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн, разом з позовною заявою подано копії таких документів: договору про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01.07.2025, укладеного між ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» та Адвокатським об`єднанням «Апологет»; детального опису наданих послуг за означеним договором від 09.03.2026; акту №Д/19432 від 09.03.2026 на суму 8000,00 грн до означеного договору (а.с. 35(зворот)-37).
Суд доходить висновку, що на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу стороною позивача його представником надано всі необхідні докази.
Разом з тим, відповідачка заперечила щодо розміру витрат на правничу допомогу, зазначила, що розмір витрат на правничу допомогу є несправедливим, просила зменшити розмір таких витрат до 2000,00 грн.
Відтак, суд може обмежити заявлений до відшкодування розмір витрат на правничу допомогу з огляду на розумну їх необхідність для конкретної справи з огляду на відповідні заперечення відповідачки (з огляду та на підставі висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 13.03.2025 у справі №275/150/22 (із посиланням на висновки Верховного Суду, викладені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, у постанові Верховного Суду від 24.09.2020 у справі № 904/3583/19).
З урахуванням викладеного, керуючись принципами обґрунтованості, співмірності судових витрат та розумності їхнього розміру, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн
Враховуючи все вищевикладене, керуючись положеннями Законів України «Про споживче кредитування», «Про електронну комерцію», ст. 1, 3, 12, 15, 16, 204, 207, 509, 510, 512-514, 525, 526, 527, 530, 549, 551, 610-612, 625-629, 638, 639, 641, 642, 1046, 1048 - 1050, 1054, 1055, 1077, 1078 ЦК України, ст. 2, 4, 10-13, 76-83, 89, 133, 141, 229, 258, 259, 263-265, 273, 279, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» заборгованість за договором про споживчий кредит №102203602 від 25.12.2023 в сумі 18883,09 грн (вісімнадцять тисяч вісімсот вісімдесят три гривні 09 копійок), з яких: заборгованість за тілом кредиту - 5454,00 грн.; заборгованість за процентами - 13429,09 грн.
У задоволенні решти позовних вимог, а саме в частині стягнення заборгованості за комісією в сумі 490,00, - відмовити.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» понесені витрати зі сплати судового збору в сумі 2595,04 грн (дві тисячі п`ятсот дев`яносто п`ять гривень 04 копійки) та 3000,00 грн (три тисячі гривень 00 копійок) витрат на правничу допомогу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повне рішення складено 08.09.2026.

Дані відносно позивача:
Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ»
код ЄДРПОУ: 35234236
банківські реквізити: рахунок НОМЕР_8 , банк отримувача - АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК»
місцезнаходження юридичної особи: вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корпус 28, м. Львів, 79029.

Дані відносно відповідачки:
ОСОБА_1 
ІНФОРМАЦІЯ_2 
РНОКПП: НОМЕР_9 
АДРЕСА_1 .

Суддя
Баришівського районного суду 
Київської області  Марина ЦИРУЛЕВСЬКА