ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Симона Петлюри, 16/108, м. Київ, 01032, тел. (044) 235-95-51, е-mail: inbox@ko.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2026 р.  м. Київ Справа № 911/3971/25 

Розглянувши матеріли справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг»
до Комунального підприємства «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства» Боярської міської ради
про стягнення 19 380 972,07 грн.
Суддя Карпечкін Т.П.
За участю представників сторін:
Від позивача: Рильцова Є.Ю.
Від відповідача: Маліченко Л.Т.
Обставини справи:
До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» до Комунального підприємства «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства» Боярської міської ради про стягнення 19 380 972,07 грн. 
Ухвалою Господарського суду Київської області від 06.01.2026 відкрито провадження у справі № 911/3971/25 за правилами загального позовного провадження. Сторони належним чином повідомлені про дане судове провадження. 
В ході підготовчого провадження у справі № 911/3971/25 судові засідання відкладались з метою з`ясування усіх обставин, передбачених ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України.
В ході підготовчого провадження позивач позовні вимоги підтримав, також зазначив і про те, що позивачем повідомлено про всі обставини справи, які йому відомі, та надані суду всі наявні в нього докази. Відповідач подав відзив, у якому позовні вимоги визнав та просив суд відстрочити виконання рішення.
На виконання вимог ч. 1 ст. 177 Господарського процесуального кодексу України та ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України судом під час підготовчого провадження у справі № 911/3971/25 вирішено питання та вчинено усі дії, необхідні для підготовки справи до розгляду по суті.
Згідно п. 3 ч. 2 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.
Враховуючи те, що судом під час підготовчого судового засідання вирішено питання, зазначені в ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України та вчинено усі необхідні дії, передбачені ст. 177 Господарського процесуального кодексу України, з метою забезпечення правильного, своєчасного та безперешкодного розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду по суті на 22.04.2026.
У судовому засіданні 22.04.2026 позивач позовні вимоги підтримав, відповідач позовні вимоги визнав та просив суд відстрочити виконання рішення, проти чого позивач заперечував.
Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення та постанови приймаються, складаються і підписуються складом суду, який розглянув справу.
Відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України рішення суду проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд може проголосити лише вступну та резолютивну частини рішення.
У зв`язку з чим, в судовому засіданні 22.04.2026 судом закінчено розгляд справи та за результатами оцінки поданих сторонами доказів, прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд ВСТАНОВИВ:
Як вбачається з викладених у позові обставин, Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» до Комунального підприємства «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства» Боярської міської ради про стягнення 19 380 972,07 грн. боргу за неналежне виконання грошового зобов`язання
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (позивач) та Комунальним підприємством «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства» Боярської міської ради (відповідач) 11.09.2024 було укладено Договір постачання природного газу № 9495-ТКЕ(24)-09 (далі – Договір).
На виконання умов Договору протягом жовтня 2024 – березня 2025 позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 22 671 824,93 грн. згідно актів приймання-передачі природного газу, копії яких додану до позову.
Відповідно до п. 3.5 Договору приймання-передача газу, переданого позивачем відповідачу у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі природного газу.
Всі акти приймання-передачі були підписані сторонами без будь-яких зауважень.
Відповідно до пункту 5.1 Договору остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 15 числа (включно) місяця, наступного за місяцем в якому Відповідач повинен був сплатити 70% грошових коштів за відповідний розрахунковий період.
Однак, спожитий відповідачем природний газ своєчасно та у повному обсязі не оплачений, чим порушено умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги пункту 5.1 Договору. Оплату за переданий газ відповідач здійснив лише частково на суму 3 290 852,86 грн. 
У зв`язку з чим, за відповідачем утворилась прострочена заборгованість з оплати спожитого протягом жовтня 2024 – березня 2025 природного газу у сумі 19 380 972,07 грн., про стягнення якої заявлено у позові.
В ході розгляджу спору відповідач подав відзив на позов, у якому визнав позовні вимоги та пояснив, що заборгованість виникла без його вини, а через неузгодженість урегулювання на законодавчому рівні заборгованості за спожитий природний газ, що утворилася у підприємств теплопостачання після 01.06.2021 за рахунок субвенції державного бюджету на компенсацію різниці в тарифах.
Оскільки, питання погашення заборгованості з різниці тарифів не вирішено, існує ймовірне ускладнення виконання рішення суду, у разі задоволення позовних вимог, оскільки на теперішній час, у зв`язку з низькими тарифами на надання житлово-комунальних послуг населенню, відповідач фінансово не спроможний сплатити таку суму боргу, то виникає необхідність або в укладені Мирової угоди у даній справі, або у відстрочені (розстрочені) виконання рішення та сплаті боргу рівними частинами. Відповідачем подано заяву про відстрочення виконання рішення на 1 рік.
Позивач заперечував проти відстрочення виконання рішення на 1 рік, вважаючи заяву безпідставною та посилаючись на загальні правила здійснення господарської діяльності. 
Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України, ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання, зокрема, припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Як передбачено ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. 
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. 
Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. 
Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Відповідно до ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Таким чином, матеріалами справи підтверджується існування простроченої заборгованості відповідача в сумі 19 380 972,07 грн. з оплати поставленого позивачем у період жовтня 2024 – березня 2025 природного газу.
Щодо клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення на 1 рік, проти якого позивач заперечував, судом встановлено наступне.
Відповідач в обґрунтування відстрочення виконання рішення зазначив, що наразі не має можливості виконати свої зобов`язання за Договором у зв`язку з важким фінансовим становищем, що підтверджується фінансовим звітом за 2026, аналіз якого свідчить про те, що витрати на надання послуг з теплопостачання та іншої діяльності значно перевищили доходи від надання послуг з теплопостачання та іншої діяльності, що вплинуло на виникнення заборгованості. КП «БГВУЖКГ» належить до критичної інфраструктури, до життєво важливих функцій до послуг якого, належать, серед іншого, теплопостачання споживачам Боярської територіальної громади, Фастівського району, Київської області та іншим суб`єктам критичної інфраструктури.
Зважаючи на викладенні вище обставини та визнання позовних вимог, відповідач зазначає, що відстрочення виконання судового рішення на один рік надасть можливість вирішити питання щодо надходження на рахунки відповідача коштів з погашення державою заборгованості різниці в тарифах на газ, не призвівши при цьому до негативних наслідків у вигляді повної неможливості відповідачем виконувати свої зобов`язання перед позивачем та одночасно забезпечувати стабільне виконання теплопостачання підприємством критичної інфраструктури.
Позивачем у запереченнях не враховано специфіку діяльності відповідача, яке є комунальним підприємством і створене для забезпечення населення тепловою енергією. Природний газ споживається відповідачем для виробництва теплової енергії населенню і оплата такого природного газу залежить від платежів населення та компенсації різниці в тарифах, тобто перебуває поза впливом відповідача. Відповідно, неспроможність відповідача погасити заборгованість за спожитий природний газ не є результатом його господарської діяльності. До того ж, погашення заборгованості за рахунок комунального майна, призначеного для забезпечення населення тепловою енергією, негативно вплине на відповідний сектор критичної інфраструктури.
Статтею 239 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.
З огляду на норму ст. 331 Господарського процесуального кодексу України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:
1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;
2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сімї, її матеріальний стан;
3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
Суд дійшов висновку, що відповідачем доведено та обґрунтовано наявність обставин, які перешкоджають своєчасному виконанню рішення суду та наявність достатніх підстав для його відстрочення. Зокрема, відповідач належить до підприємств критичної інфраструктури - системи життєзабезпечення в умовах воєнного стану, фінансується за рахунок місцевого бюджету. За наведених умов, враховуючи специфіку діяльності відповідача та ступінь його вини, вжиття до боржника - комунального підприємства заходів примусового виконання рішення суду може створити загрозу національній безпеці та обороні, порушити функціонування системи життєзабезпечення регіону, завдати шкоди життєво важливим національним інтересам.
З огляду на викладене, суд вважає за можливе відстрочити виконання рішення на 1 рік з моменту його ухвалення. 
Таким чином, враховуючи наявність зобов`язання відповідача в сумі 19 380 972,07 грн. з оплати поставленого позивачем у період жовтня 2024 – березня 2025 природного газу, позовні вимоги доведені, обґрунтовані, відповідачем визнані, тому підлягають задоволенню у повному обсязі з відстрочення виконання рішення суду на 1 рік з моменту його ухвалення.
Згідно з ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. 
Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Належними у розумінні ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.
Згідно з ч. 2 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Як визначено ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачем обґрунтовані та доведені, відповідачем не спростовані, тому підлягають задоволенню у повному обсязі з відстрочення виконання рішення суду на 1 рік з моменту його ухвалення.
Відповідно до ч. 1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору. 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України понесені позивачем витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача у повному обсязі.
Керуючись ст. ст. 73, 74, 79, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:
1. Позовні вимоги задовольнити повністю.
2. Стягнути з Комунального підприємства «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства» Боярської міської ради (08154, Київська обл., Фастівський р-н, місто Боярка, вул. П. Сагайдачного, будинок 30; код ЄДРПОУ: 34702930) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 1; код ЄДРПОУ: 42399676) 19 380 972,07 грн. боргу та 116 285,83 грн. витрат по сплаті судового збору.
3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.
4. Відстрочити виконання рішення суду на 1 рік з моменту ухвалення рішення.
5. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 1; код ЄДРПОУ: 42399676) з Державного бюджету України 116 285,83 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржено у порядку і строки, встановлені ст.ст. 254, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 07.07.2026.

Суддя Т.П. Карпечкін