Справа № 161/25107/25  Провадження №33/802/819/26 | Головуючий у 1 інстанції:Присяжнюк Л. М.
| Доповідач: Гапончук  В. В.

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2026 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Гапончук В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Любчича В.С. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 липня 2026 року, 
В С Т А Н О В И В:
Вказаною постановою  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ,визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. (сімнадцять тисяч гривень), з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Визначено стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн. 60 коп. судового збору.
Згідно з постановою суду ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 26.11.2025 о 23 год. 10 хв. в м. Луцьк по вул. Ветеранів, 7, керував транспортним засобом Volkswagen E-Golf, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, відмовився на вимогу поліцейського пройти в установленому законом порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин, чим порушив вимоги пункту 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за частиною 1 статті 130 КУпАП.
В поданій апеляційній скарзі захисник не погоджується з постановою суду першої інстанції у зв`язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, а також неповнотою та необ`єктивністю з`ясування усіх обставин події. Вказує про відсутність в матеріалах справи доказів про керування ОСОБА_1 автомобілем, а лише пояснення свідка на підтвердження факту керування не може бути беззаперечним доказом у справі. Загалом докази у справі містять суперечності, отримані із порушеннями, що унеможливлює доведеність «поза розумним сумнівом» вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Захисник просить оскаржену постанову скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. 
За приписами ч. 6 ст. 294 КпАП України неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
У судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце судового розгляду (а.с. 94-95), жодних клопотань від нього про відкладення судового засідання або ж неможливості прибути в суд не надходило. Захисник Любчич В.С. подав до суду клопотання про відкладення судового розгляду у зв`язку із його перебуванням за межами Волинської області у зв`язку із сімейними обставинами.
Апеляційний суд не вважає зазначені в клопотанні захисника обставини відкладення судового розгляду обґрунтованими та такими, що дають підстави для задоволення клопотання про відкладення. Наведені захисником аргументи щодо необхідності відкладення судового розгляду цілком необґрунтовані та враховуючи тривалий строк розгляду справи в суді першої інстанції, апеляційним судом така поведінка розцінюється як спричинена наміром затягнути судовий розгляд справи.
На стадії апеляційного перегляду оскарженої постанови, судом були створені всі можливі та необхідні умови для реалізації права учасників справи на доступ до правосуддя, зокрема, судові засідання відкладалися уже двічі за ініціативи сторони захисту. Проте жодного разу ОСОБА_1 до апеляційного суду не з`явився для реалізації своїх прав та надання пояснень щодо обставин справи, підтвердив документально амбулаторне лікування, однак перебування на амбулаторному лікуванні не є перепоною для участі в судовому розгляді загалом та, враховуючи сучасні функціонали судової системи, коли можна подати письмові пояснення та докази на електронну скриньку апеляційного суду до «Електронного Суду», взяти участь у судовому засіданні за допомогою відеоконференцзв`язку. 
В своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Зважаючи на наведене вище, апеляційний суд відмовляє у задоволенні клопотання захисника про відкладення судового засідання та вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_1 та його захисника.
Відповідно до ст. 280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до приписів ч. 7 ст. 294 КпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
На переконання апеляційного суду вказаних вище вимог закону судом першої інстанції під час розгляду справи стосовно ОСОБА_1 дотримано та вжито всіх заходів, передбачених КпАП України, для з`ясування питання, зокрема про наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України, а тому вказаний вище висновок суду є правильним і повністю відповідає вимогам ст. 280 КпАП України.
Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, за обставин, зазначених в оскарженій постанові судді, підтверджується зібраними у справі і належним чином дослідженими місцевим судом доказами, яким надана відповідна юридична оцінка у їх сукупності. Так, його вина у вчиненні цих адміністративного правопорушення повністю доводиться: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 524686 від 27.11.2025; рапортом; актом огляду; направленням на огляд водія до закладу охорони здоров`я; відеозаписом з нагрудної камери поліцейського; постановою серії БАД № 037822, згідно з якою ОСОБА_1 притягнено до відповідальності за ч.1 ст. 126, ч.1 ст. 121 КУпАП, письмовими поясненнями свідка.
За змістом апеляційної скарги, захисник оспорює доведеність факту керування ОСОБА_1 автомобілем, проте такі доводи не заслуговують на увагу.
Апеляційному суду не надано відомостей, які можуть слугувати підставою не довіряти наведеним вище доказам, оскільки судом першої інстанції вжито усіх заходів для встановлення доведеності факту керування автомобілем ОСОБА_1 .
Безпідставними є посилання апелянта на те, що у матеріалах справи відсутні докази, які б відображали факт керування ОСОБА_1 автомобілем Volkswagen E-Golf, д.н.з. НОМЕР_1 , оскільки дані обставини в повній мірі доводяться матеріалами справи, зокрема відеозаписом доданим до протоколу про адміністративне правопорушення, поясненнями свідка, який був очевидцем подій та відомостей, що останній зацікавлений будь-яким чином у результатах розгляду цієї справи не встановлено.
Фактичне користування ОСОБА_1 автомобілем марки Volkswagen E-Golf, д.н.з. НОМЕР_1 встановлено на підставі наявних доказів, та стверджується змістом спілкування працівників поліції з останнім, що зафіксовано на відеозаписі.
Разом з тим, рапорт працівника поліції не може бути єдиним доказом у справі, проте у сукупності з іншими наявними доказами, з якими він повністю узгоджується також береться до уваги судом для належного відтворення обставин та хронології вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення. В рапорті поліцейського взводу №1 роти №1 батальйону УПП у Волинській області ДПП Єфименка В. від 27.11.2025 йдеться про те, що на службовий планшет отримано повідомлення про ДТП без травмованих за адресою: м. Луцьк, вул. Ветеранів. Описано обставини, що водій заїхав у кущі і застряг, а запропонувавши допомогти виштовхати авто, заявник зауважив, що водій перебуває з явними ознаками алкогольного сп`яніння та авто надалі продовжило рух.
Відомості наведені у вказаному рапорті працівника поліції узгоджуються з письмовими поясненнями свідка ОСОБА_2 щодо обставин події, що також зафіксовано на відеозаписі, а саме як свідок розповідає усе працівникам поліції, допомагає відшукати автомобіль, та впізнає водія ( ОСОБА_1 ) якому допомагав штовхнути автомобіль Volkswagen E-Golf, д.н.з. НОМЕР_1 щоб той виїхав з кущів.
Також за допомогою відеозапису з`ясовано, що під час спілкування працівників поліції з ОСОБА_1 було встановлено наявність механічних пошкоджень на автомобілі. Поліцейська під час огляду автомобіля зазначила про наявність трави на колесах транспортного засобу, а колеса були мокрі, що цілком спростовує твердження ОСОБА_1 , що він припаркував своє авто ще в обід, а подія мала місце 27.11.2025 о 23:10 годині.
Відеозапис фактично підтверджує ті обставини, які й викладені у протоколі про адміністративне правопорушення та є доказом, який відтворює реальні події.
Статтею 251 КпАП України встановлені джерела доказів у справах про адміністративні правопорушення. При цьому, вказаною нормою закону не встановлено вичерпний перелік документів чи інших джерел інформації, які можуть бути доказами.
Таким чином, відеозапис, що міститься в матеріалах справи та який містить фактичні дані щодо обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, є належним доказом у справі про адміністративне правопорушення, як це передбачено ст. 251 КпАП України.
Формальними є твердження захисника про порушення допущенні працівниками поліції, під час документування правопорушення вчиненого ОСОБА_1 . Зокрема суперечності в часі на які вказує апелянт, зауваження щодо способу оформлення протоколу про адміністративне правопорушення та інших документів не спростовують встановлений факт керування ОСОБА_1 26.11.2026 транспортним засобом та його відмову від проходження у відповідному порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Жодних заяв або клопотань, або інших пояснень ОСОБА_1 та його захисника з приводу незаконних дій працівників поліції матеріали провадження не містять, а незгоду з діями працівників поліції висловлена ними під час подання апеляційної скарги можна розцінювати, як спосіб захисту ОСОБА_1 .
Факт відмови ОСОБА_1 від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння беззаперечно доводиться матеріалами справи та апеляційні доводи в цій частині цілком голослівні. 
Всі інші доводи апеляційної скарги судом апеляційної інстанції оцінюються критично, оскільки наявними в матеріалах справи доказами не підтверджуються, мають формальний характер та зводяться до власної оцінки фактичних обставин справи та зібраних у справі доказів, при цьому, апелянт оцінює ці докази вибірково, ігноруючи при цьому їх сукупність.У зв`язку з чим суд апеляційної інстанції доходить висновку, що немає необхідності наводити спростування на кожен аргумент апелянта, викладений ним у поданій апеляційній скарзі.
Наведене у своїй сукупності свідчить про правильність висновків суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України, тоді як наведені апеляційні доводи, свого підтвердження, в ході їх перевірки апеляційним судом, не знайшли.
Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржена постанова судді стосовно ОСОБА_1 - без змін.
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КпАП України,
П О С Т А Н О В И В
Апеляційну скаргу захисника Любчича В.С. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 липня 2026 року стосовно ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського 
апеляційного суду        В. В. Гапончук