ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5809/26 Справа № 0427/9963/2012 | | Суддя у 1-й інстанції - Городецький Д. І. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Агєєва О.В.,
суддів: Гапонова А.В., Красвітної Т.П.
за участю секретаря судового засідання Кирилішиної В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро цивільну справу №0427/9963/2012 (№6/183/6/26) за заявою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про зміну способу виконання рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2014 року по цивільній справі №0427/9963/2012 за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 що діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , 2001 року народження, ОСОБА_3 , третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Вільненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення з житлового приміщення, за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - адвоката Бережної Наталії Миколаївни на ухвалу Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2026 року,постановлену у складі судді Городецького Д.І., -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2025 року заявник АТ КБ «ПриватБанк» через систему «Електронний суд» звернулось до Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області з заявою про зміну способу виконання рішення.
В обґрунтування заяви АТ КБ «ПриватБанк» посилається на те, що 12 листопада 2014 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області ухвалено рішення у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 в його інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , 2001 року народження, ОСОБА_3 , третя особа – Орган опіки та піклування виконавчого комітету Вільненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення з житлового приміщення. Позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № DNN0GK700000104 від 10 жовтня 2007 року в розмірі 21 944,84 доларів США, що за курсом НБУ станом на 11 жовтня 2012 року (7,99 грн. за 1 долар США) складає відповідно 175 339,28 грн., що складається з: заборгованість за кредитом – 11 161,44 доларів США; заборгованість по процентам за користування кредитом – 4 954,16 доларів США; заборгованість по комісії за користування кредитом – 1 066,00 доларів США; пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором – 3 688,45 доларів США ; штраф (фіксована частина) – 31,29 доларів США; штраф (процентна складова) – 1 043,50 доларів США, звернуто стягнення на предмет іпотеки – житловий будинок загальною площею 79,90 кв.м., житловою площею 40,00 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом продажу зазначеного предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Виселено ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , 2001 року народження, з житлового будинку який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судові витрати в сумі 1 753,39 грн.
На даний час Банк позбавлений можливості виконання зазначеного рішення суду, оскільки причиною є відсутність необхідних документів для реалізації предмета іпотеки; відсутність попиту покупців.
У зв`язку з чим просить суд змінити спосіб виконання рішення, встановивши наступний спосіб виконання рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2014 року по цивільній справі № 0427/9963/2012: «звернути стягнення на будинок загальною площею 79,90 кв.м., житловою площею 40,00 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом продажу на електронному аукціоні у межах процедури виконавчого провадження, передбаченого Законом України «Про виконавче провадження», інші положення рішення суду залишити без змін».

Ухвалою Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2026 року у задоволенні заяви АТ КБ «ПриватБанк» про зміну способу виконання рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2014 року по цивільній справі № 0427/9963/2012 - відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду представник АТ КБ «ПриватБанк» - адвокат Бережна Н.М. подала апеляційну скаргу, в якій вважає, що при її постановлені порушені норми процесуального права, у зв`язку з чим ухвала є необґрунтована та незаконна.
В обґрунтування скарги зазначає, що АТ КБ «ПриватБанк» 17 листопада 2025 року звертався до приватного нотаріуса Самарівськоrо РНО Дніпропетровської області Дейнего С.І. з заявою, щодо надання дублікату договору купівлі-продажу, а також технічної документації заставного будинку від 10 жовтня 2007 року за реєстровим номером №3986, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , проте згідно з офіційною відповіддю нотаріуса від 28 листопада 2025 року №100/01-16 у видачі даних документів було відмовлено, у зв`язку з відсутністю правових підстав, а тому виконати рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2014 року не можливо у зв`язку з відмовою у видачі даних документів.
Вважає, що зазначені обставини роблять неможливою реалізацію предмету іпотеки у спосіб, що передбачений рішенням суду.
Звертає увагу, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що заявник фактично просить змінити зміст судового рішення, оскільки у даній справі способом захисту є звернення стягнення на предмет іпотеки, що і так вказано у рішенні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2014 року.
Наголошує, що законом України «Про іпотеку» передбачено різні механізми реалізації звернення, зокрема: продаж предмета іпотеки іпотекодержателем; реалізацію через прилюдні торги; набуття права власності. Зазначені механізми не є самостійними способами захисту, а є лише формами реалізації одного захисту - звернення стягнення. 
Зазначає, що заявник просив саме про зміну механізму виконання рішення у зв`язку з об`єктивно неможливістю його реалізації у визначений раніше спосіб, що підтверджено поданими доказами. Таким чином, вимоги заяви не спрямовані на зміну суті судового рішення, а відповідають положенням ст. 435 ЦПК України та спрямовані на забезпечення його реального виконання. Помилкове ототожнення судом зміни способу виконання зі зміною змісту рішення призвело до неправильного застосування норм процесуального права.
Висновок суду першої інстанції про відсутність у АТ КБ «ПриватБанк» статусу стягувача, зроблений помилково, оскільки відповідно до ст.15 Закону України «Про виконавче провадження» стягувачем є особа, на користь якої видано виконавчий документ. Закон не ставить набуття статусу стягувача у залежність від факту відкриття виконавчого провадження, а тому АТ КБ «ПриватБанк» є особою, на користь якої ухвалено рішення і видано виконавчий документ, а тому є стягувачем у розумінні закону.
Зазначає, що висновок суду про відсутність у АТ КБ «ПриватБанк» права на звернення із заявою про зміну способу виконання є таким, що ґрунтується на неправильному застосуванні норм процесуального права. Фактично суд першої інстанції ототожнив статус стягувача з процесуальним статусом сторони у відкритому виконавчому провадженні, що не передбачено законом та призвело до безпідставного обмеження права заявника на доступ до суду.
Вважає, що відмова у зміні способу виконання за наявності встановлених обставин фактично унеможливлює виконання рішення суду, що суперечить ст.129-1 Конституції України та практиці ЄСПЛ. 
У зв`язку з чим просить ухвалу Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2026 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Сторони своїм правом на подачу відзиву не скористались.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 

Представник заявника АТ КБ «ПриватБанк» в судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.
Інші учасники справи в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку.
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши представника заявника, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом встановлено, що 12 листопада 2014 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області ухвалено рішення у справі №0427/9963/2012 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 в його інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , 2001 року народження, ОСОБА_3 , третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Вільненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення з житлового приміщення.
Позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № DNN0GK700000104 від 10 жовтня 2007 року в розмірі 21 944,84 доларів США, що за курсом НБУ станом на 11 жовтня 2012 року (7,99 грн. за 1 долар США) складає відповідно 175 339,28 грн., що складається з: заборгованість за кредитом – 11 161,44 доларів США; заборгованість по процентам за користування кредитом – 4 954,16 доларів США; заборгованість по комісії за користування кредитом – 1 066,00 доларів США; пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором – 3 688,45 доларів США ; штраф (фіксована частина) – 31,29 доларів США; штраф (процентна складова) – 1 043,50 доларів США, звернуто стягнення на предмет іпотеки – житловий будинок загальною площею 79,90 кв.м., житловою площею 40,00 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом продажу зазначеного предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Виселено ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , 2001 року народження з житлового будинку який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судові витрати в сумі 1 753,39 грн.
Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2015 року рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2014 року змінено. Доповнено його резолютивну частину застереженням, що рішення суду не підлягає виконанню протягом дії Закону України від 03 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
Рішення суду набрало законної сили 28 травня 2015 року та Банком 11 серпня 2015 року отримано 5 (п`ять) виконавчих листів.
Ухвалою суду від 22 червня 2020 року внесено виправлення у виконавчі листи, які були видані у справі №0427/9963/2012, в частині реєстраційного номеру облікової картки платника податків ОСОБА_1 - НОМЕР_1 .
Ухвалою суду від 18 листопада 2020 року відмовлено в задоволенні заяви представника АТ КБ «ПриватБанк» про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції виходив з тих підстав, що звертаючись із заявою про заміну способу виконання рішення заявник не надав належних і допустимих доказів на підтвердження того, що у нього в даному випадку виникли обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Можлива зміна попиту ринку нерухомості, наявність документів, необхідних для його продажу має враховуватися банком при зверненні до суду з відповідними позовними вимогами і тому такі обставини у даному випадку не можна вважати істотними.
Крім того, представником заявника не надано доказів на підтвердження того, що АТ КБ «Приватбанк» набуло статусу стягувача у виконавчому провадженні щодо виконання вищезазначеного рішення суду, тоді як відповідно до ст.435 ЦПК України, ініціювати питання про зміну способу виконання рішення суду може стягувач чи державний виконавець. 

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ч. 1, 3 ст.435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення чи зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
У ч.1 ст.33 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що у виняткових випадках за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.
Аналіз змісту ст.435 ЦПК України свідчить про те, що підставами для зміни чи встановлення способу і порядку виконання рішення є виключно ті, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Вказані обставини повинні бути чітко встановлені та підтвердженні відповідними доказами.
Відповідно до ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.
Відповідно до правової позиції постанови Верховного Суду України від 25 листопада 1995 року у справі №6-1829цс15 - поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, що встановленого ст.16 ЦК України. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений.
Спосіб виконання рішення визначається на підставі встановлених у ст.16 ЦК України способів захисту цивільних прав. Зокрема, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Зміна способу і порядку виконання рішення полягає у заміні одного заходу примусового виконання іншим.
При вирішенні питання про зміну способу виконання суд повинен з`ясувати обставини, що свідчать про абсолютну неможливість виконання рішення.
З урахуванням системного тлумачення вказаних норм права, зміна способу і порядку виконання, за доведеності зазначених в цих нормах підстав, повинна відбуватися в межах вимог того позову, стосовно якого було ухвалено відповідне судове рішення, яке перебуває на примусовому виконанні.

Згідно зі статями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують, і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)).
Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

У справі, що переглядається судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 12 листопада 2014 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області ухвалено рішення у справі № 0427/9963/2012 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 що діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , 2001 року народження, ОСОБА_3 , третя особа – Орган опіки та піклування виконавчого комітету Вільненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення з житлового приміщення, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки – житловий будинок загальною площею 79,90 кв.м., житловою площею 40,00 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом продажу зазначеного предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Також, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що рішення суду набрало законної сили 28 травня 2015 року та Банком 11 серпня 2015 року отримано 5 (п`ять) виконавчих листів.
Ухвалою суду від 18 листопада 2020 року відмовлено в задоволенні заяви представника АТ КБ «ПриватБанк» про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Відмовляючи у задоволенні заяви АТ КБ «ПриватБанк» про зміну способу виконання рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2014 року, суд дійшов висновку, що вказаний у заяві спосіб виконання рішення фактично змінює рішення суду по суті та самостійно змінює спосіб захисту, передбачений ст.16 ЦК України з якими АТ КБ «ПриватБанк» звертався до суду.

Колегія суддів погоджується з вищевказаним висновком суду першої інстанції та відхиляє доводи наведені в апеляційній скарзі, оскільки, звертаючись із заявою про заміну способу виконання рішення, заявник не надав належних і допустимих доказів на підтвердження того, що у нього в даному випадку виникли обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Колегія суддів погоджується, що заявником не надано належних доказів щодо виконання вказаного рішення у примусовому порядку. Крім того судом вірно зазначено, що Банк в заяві фактично просить змінити резолютивну частину судового рішення, що не передбачено процесуальним законом. 

Дослідивши доводи викладені в заяві та апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до висновку, що наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується колегія суддів.
Суд правильно застосував норми матеріального права у спірних правовідносинах та не допустив порушень норм процесуального права, які б давали підстави для скасування оскарженого судового рішення, тому доводи апеляційної скарги з цього приводу є безпідставними та обґрунтовані незгодою з висновками суду по суті поданої заяви.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи зазначене, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, ухвалу Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2026 року- без змін.

З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - адвоката Бережної Наталії Миколаївни -залишити без задоволення.
Ухвалу Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2026 року -залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складено 19.08.2026 року

Головуючий суддя О.В.Агєєв