КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2026 року 
м. Київ
єдиний унікальний номер судової справи 761/32693/24
номер провадження 22-ц/824/9192/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді | Лапчевської О.Ф.,
суддів | Березовенко Р.В., Мостової Г.І.,
за участю секретаря судового засідання | Єфіменко І.О.,
учасники справи: представник позивача Божко Т.Б.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 05 лютого 2026 року /суддя Левицька Т.В./
у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової служби України, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Головне управління ДПС у м. Києві Державної податкової служби України, на стороні позивача: Шевченківський відділ Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про скасування арешту з рухомого майна, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до Державної податкової служби України, треті особи: Головне управління ДПС у м. Києві, Шевченківський відділ Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про звільнення транспортного засобу FORD TRANSIT, 2017 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 бежевого кольору, з-під податкової застави, яка зареєстрована 14 лютого 2022 року за № 29689970 у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 05 лютого 2026 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. /т. 2 а.с. 115-120/
Не погоджуючись з вказаним рішенням, апелянтка ОСОБА_1  звернулася з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянтка посилалася на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини справи, не надано належної оцінки доказам та неправильно застосовано норми матеріального права. Апелянтка зазначає, що вона не є боржником зі сплати податків, правомірно придбала автомобіль на прилюдних торгах, а боржником є інша особа - ТОВ «Авіакомпанія Браво». Вказує, що публічне обтяження органу ДВС на автомобіль зареєстроване у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 03.02.2020 (номер обтяження 27445085) та 15.07.2020 (номер обтяження 27938462), а публічне обтяження податкового органу на цей же транспортний засіб зареєстроване 14.02.2022 (номер обтяження 29689970), тобто арешт ДВС має пріоритет перед податковою заставою, оскільки зареєстрований раніше. Крім того, апелянтка посилається на практику Верховного Суду, зокрема постанови від 26.01.2022 у справі № 464/3242/20, від 24.01.2024 у справі № 569/9806/21, від 06.02.2024 у справі № 914/2901/21, від 11.03.2024 у справі № 295/429/23, від 03.07.2024 у справі № 344/3333/23, якими визначено, що позивач як новий власник транспортного засобу, придбаного на електронних торгах, не відповідає за податковими зобов`язаннями попереднього власника майна, а тому майно підлягає звільненню з-під податкової застави. Також апелянтка зазначає, що судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, зокрема щодо строків розгляду справи (підготовче провадження тривало майже 18 місяців) та невиготовлення повного тексту рішення у встановлені строки, що позбавило її можливості своєчасно ознайомитися з мотивами відмови у задоволенні позову. Крім того, апелянтка посилається на ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 316, 317, 319, 321, 328, 391 ЦК України, ст. 88, 89, 93 Податкового кодексу України, Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та зазначає, що наявність податкової застави створює перешкоди у здійсненні нею права користування та розпоряджання своїм майном, що є підставою для негаторного позову.
Відповідач та треті особи в судове засідання не з`явились, про час та дату судового розгляду повідомлені належним чином, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивачки, яка з`явилась у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.
Судом встановлено, що 21 липня 2022 року ДП «СЕТАМ» проведено електронні торги з реалізації арештованого рухомого майна боржника - ТОВ «Авіакомпанія Браво» (код ЄДРПОУ 32259588) (лот № 514360), а саме: транспортного засобу FORD TRANSIT, 2017 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 бежевого кольору. Переможцем зазначених торгів стала ОСОБА_1 .
Реалізація автомобіля здійснювалася в порядку виконання зведеного виконавчого провадження № 60110613 від 14.02.2020 про стягнення коштів з ТОВ «Авіакомпанія Браво» в розмірі 6 956 232,19 грн.
У рамках виконання виконавчого провадження державним виконавцем накладено арешт на рухоме майно згідно з постановами про арешт майна боржника від 03.02.2020 (номер обтяження 27445085) та від 15.07.2020 (номер обтяження 27938462). В подальшому державним виконавцем винесено постанови від 22.12.2022 та від 16.10.2023 про зняття арешту з транспортного засобу. Регіональним сервісним центром МВС в м. Києві на виконання вказаних постанов внесено відповідні записи до Державного реєстру обтяжень рухомого майна в частині зняття арешту.
Разом з тим, Головним управлінням ДПС у м. Києві складено акт опису майна № 71/26-15-13-03-16 від 11.02.2022, відомості про яке внесено до Державного реєстру обтяжень рухомого майна 14.02.2022, яким взято у податкову заставу спірний транспортний засіб (номер обтяження 29689970). Підставою для внесення обтяження була наявність у ТОВ «Авіакомпанія Браво» податкового боргу.
У зв`язку з наявністю публічного обтяження у вигляді податкової застави, сервісний центр МВС не може провести реєстрацію права власності на транспортний засіб за позивачкою.
Постановляючи оскаржене судове рішення, суд першої інстанції керувався ст. 88, 89, 93 Податкового кодексу України, на які посилалась позивачка при зверненні з позовом, про те, що з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків майно такого платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу, яка виникає в силу закону та не потребує письмового оформлення; про те, що майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису, та про підстави для звільнення майна з податкової застави. Також суд першої інстанції керувався ст. 81, 89 ЦПК України про обов`язок кожної сторони довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та про оцінку доказів судом. Суд зазначив, що підстави для припинення податкової застави, визначені ст. 93 ПК України, відсутні.
Доводи апеляційної скарги по суті спору в даному випадку правового значення не мають, оскільки позивачкою обрано неналежний спосіб захисту. Звертаючись до суду з позовом про звільнення майна з-під податкової застави, позивачка фактично просить скасувати обтяження, внесене до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Однак належним способом захисту у спірних правовідносинах є негаторний позов про усунення перешкод у користуванні та розпоряджанні майном відповідно до ст. 391 ЦК України, оскільки позивачка вважає, що наявність податкової застави створює перешкоди у здійсненні нею права власності.
Посилання апелянтки на те, що суд повинен застосовувати закон та обирати належний спосіб захисту, також є безпідставними. 
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Суд не має права виходити за межі позовних вимог та самостійно обирати інший спосіб захисту, ніж той, який заявив позивач. Саме позивач визначає, у який спосіб він бажає захистити своє порушене право, а суд лише перевіряє законність та обґрунтованість обраного способу захисту. У даному випадку позивачка заявила вимогу про звільнення майна з-під податкової застави, однак така вимога не ґрунтується на законі, оскільки ані Цивільний кодекс України, ані Податковий кодекс України не передбачають такого способу захисту, як звільнення майна з-під податкової застави за позовом особи, яка не є боржником. Натомість позивачка мала право звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права власності на підставі ст. 391 ЦК України, довівши наявність таких перешкод, їх неправомірність та порушення її прав як власника.
Отже, майно, придбане добросовісним набувачем на електронних торгах у межах виконавчого провадження, що перебуває в податковій заставі, яка виникла у зв`язку з податковим боргом попереднього власника, підлягає звільненню від такого обтяження за позовом нового власника на підставі ст. 391 ЦК України. Застава, яка не пов`язана з особою нового власника і перешкоджає йому в реалізації права користування та розпорядження своїм майном, має бути припинена в судовому порядку, оскільки порушує право власності набувача, яке вважається набутим правомірно і є непорушним.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у користуванні та розпорядженні своїм майном шляхом подання негаторного позову. Позивач не є податковим боржником, але наявність застави перешкоджає здійсненню ним правомочностей власника, тому наявні підстави для усунення таких перешкод а не звільнення майна з-під податкової застави. /Постанова КГС ВС від 30 вересня 2025 року у справі № 914/2949/24. /
Враховуючи, що позивачкою обрано неналежний спосіб захисту, який не передбачений законом, підстави для задоволення позову відсутні незалежно від доводів щодо пріоритету арешту ДВС перед податковою заставою чи інших обставин справи.
Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.
Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на апелянтку.
Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, - 

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 05 лютого 2026 року - залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 05 лютого 2026 року - залишити без змін.
Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.
Повний текст постанови складено 09.09.2026 р.

Головуючий: Судді: