Справа № 747/230/26 
Провадження № 2/747/202/26 

РІШЕННЯ
іменем України

10.07.2026 року селище Талалаївка 

Талалаївський районний суд Чернігівської області в складі головуючої судді Тіщенко Л.В. за участю секретаря Зірки В.П. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача Білоус Д.В. звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості. Позов мотивований тим, що 11.12.2024 між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 за допомогою Веб-сайту credos.com.ua, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний Договір про надання кредиту № 1482-7990. Як вказано в позові, позичальнику було надано одноразовий ідентифікатор А0538 для підписання кредитного договору № 1482-7990 від 11.12.2024 року, підтвердження ознайомлення з Правилами та інших супутніх документів. Відповідно до умов Кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах - сума кредиту – 3 000,00 грн, строк кредитування - 365 днів; базовий період – 20 днів; комісія за видачу кредиту - 15,00% від суми кредиту; знижена % ставка – 1, 00 % в день, стандартна % ставка - 1,00 % за кожен день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 180 календарних днів з дати укладення цього Договору. В цей період можливе використання позичальником права користування кредитом за промо-ставкою та/або зниженою та/або пільговою процентною ставкою - 0,75% за кожен день користування кредитом, яка застосовується у період починаючи з 181 календарного дня дії Договору і до закінчення строку дії цього Договору або до дати фактичного повернення всієї суми кредиту (до тієї із зазначених дат, яка настане раніше). Позивач (через партнера АТ КБ «ПРИВАТ БАНК», з яким укладено договір № 4010 про надання послуг в системі LIQPAY від 02 грудня 2019 року) видав відповідачу кредитні кошти на картковий рахунок, вказаний відповідачем в особистому кабінеті, що підтверджується квитанцією АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про перерахування коштів від ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» через систему LIQPAY на підставі договору № 4010 від 02.12.2019 ка карту отримувача (відповідача), чим виконав свої зобов`язання за договором своєчасно та в повному обсязі. На підтвердження факту видачі кредиту кредитодавець додає до позовної заяви документи, що підтверджують перерахування кредитних коштів – довідку про перерахування суми кредиту та квитанцію про перерахування коштів від фінансово-розрахункової установи. Відповідач підтвердив виникнення своїх зобов`язань, відповідно до умов укладеного Кредитного договору, шляхом прийняття виконання зобов`язання кредитодавця, а саме, отримавши кредитні кошти відповідач не скористався своїм правом протягом 14 календарних днів з дня укладення Кредитного договору відмовитися від договору без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. В подальшому, як стверджує позивач, відповідач всупереч умовам Кредитного договору, ст 12 Закону України «Про споживче кредитування» та ст. 525, 526, 530, 536, 610, 612 ЦК України, порушив вищезазначені умови Кредитного договору і в кінцевому підсумку не повернув в повному обсязі кредит кредитодавцю, а також не виконав в повному обсязі всі інші грошові зобов`язання перед кредитодавцем за Кредитним договором. Станом на 13.04.2026 року загальний розмір заборгованості відповідача за Кредитним договором становить 14 457, 00 грн, а саме – 3 000, 00 грн заборгованість за кредитом, 9507, 00 грн заборгованість за нарахованими процентами, 1 500, 00 грн заборгованість за процентами річних на підставі ст 625 ЦК України, 450, 00 грн – заборгованість по комісії. Тому представник позивача просить суд стягнути з відповідача загальну суму заборгованості за Кредитним договором № 1482-7990 від 11.12.2024 в розмірі 14 457, 00 грн та понесені судові витрати по сплаті судового збору. 
Ухвалою від 18 червня 2026 року було відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання на 10 липня 2026 року, про що учасники справи повідомлені належним чином. 
Представник позивача в судове засідання не з`явилась, в позовній заяві міститься клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі і просять задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причину неявки, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням, відзив на позов, заяви про розгляд справи за його відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надходили. Згідно ч.1 ст 223 ЦПК України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи не перешкоджає розгляду справи по суті, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. 
Судом встановлено, що згідно Договору про відкриття кредитної лінії № 1482-7990 від 11.12.2024 продукту «CreditKasa», сторонами якого зазначено - кредитодавець ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та позичальник ОСОБА_1 кредитодавець відкрив для позичальника кредитну лінію на умовах, визначених цим договором. Кредитодавець відкрив кредитну лінію для позичальника шляхом надання позичальнику кредиту на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язався повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом та інші платежі, передбачені цим Договором у порядку, передбаченому цим Договором. Мета отримання кредиту, тобто мета відкриття кредитної лінії: для задоволення особистих потреб позичальника (п.п. 2.1-2.3). Згідно з п.п. 4.1, 4.2, 4.13, 4.14 Кредитного договору загальний розмір кредиту (сума кредиту) за цим Договором становить 3 000, грн. Дата надання/видачі кредиту- 11.12.2024. Строк кредитування, тобто, строк на який надається кредит позичальнику - 365 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику (далі строку кредитування). Дата повернення (виплати) кредиту – 10.12.2025 року. Продовження строку кредитування або строку виплати кредиту в односторонньому порядку кредитодавцем або позичальником не допускається. У позичальника відсутнє право ініціювати укладення додаткового договору для продовження строку кредитування та/або строку виплати кредиту, установлених цим Договором. Строк кредитування може бути продовжений за взаємною згодою сторін шляхом укладення Додаткової угоди до цього Договору, згідно з якою після укладення Додаткової угоди строк кредитування продовжується і складає з моменту укладення Додаткової угоди до його закінчення 365 календарних днів. У такому випадку актуальний строк кредитування зазначається в останній укладеній сторонами Додатковій угоді до цього Договору, якою змінювався строк кредитування. Договір підписаний електронним підписом позичальника одноразовим ідентифікатором НОМЕР_1 (а.с.14-24) Також позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором А0538 підписано Правила відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) продукту «CreditKasa» (а.с.25-33); таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором № 14-82-7990 (Графік платежів за договором) відповідно до Методики Національного банку України (а.с. 33 зв-34); Паспорт споживчого кредиту – Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (а.с.35-37). Позивачем на підтвердження перерахунку коштів відповідачу надано довідку директора ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» про перерахування суми кредиту № 1482-7990 від 11.12.2024 ОСОБА_1 – видача коштів за кредитним договором № 1482-7990 від 11.12.2024 : дата платежу 11.12.2024, тип операції – видача кредиту, платіжна система – LIQPAY, платіж – 2561325725, маска картки НОМЕР_2 , сума платежу – 3 000, 00 грн (а.с.49) Аналізуючи зазначений доказ, поданий на підтвердження факту перерахування коштів позичальнику. Суд вважає за необхідне зазначити, що в колонці «номер картки» вказано не повний номер картки з написанням символів «*». Даний документ не є належним доказом, який підтверджує здійснення фінансової операції щодо переказу коштів, адже окремі цифри номеру банківської карти зазначені символом «*», що позбавляє можливості вважати доведеним факт переказу коштів на картковий рахунок відповідача, оскільки незазначення шести цифр у картковому рахунку отримувача унеможливлює точну ідентифікацію власника рахунку. Крім того, перерахування кредитних коштів позивач підтверджує копією квитанції сервісу LIQPAY від 11.12.2024 року про перерахунок коштів в сумі 3 000, 0 грн на картку 535528*50, призначення платежу – видача за договором № 14.82-7990, 2024-12-11 (а.с.48) Аналізуючи наданий доказ, суд зазначає, що квитанція про оплату — це документ, що підтверджує факт здійснення грошового переказу особою на користь іншої особи, компанії чи державного органу. У правовому полі України вона визнається розрахунковим документом, який має юридичну силу, зокрема, при судових спорах. Згідно з постановою КМУ №231 від 02.02.2021, квитанція прирівнюється до розрахункового документа, якщо містить усі необхідні реквізити. Щоб квитанція була юридично дійсною в Україні, вона має містити певний перелік реквізитів. Відсутність одного з них може призвести до того, що документ не визнається дійсним у суді або податкових перевірках. Так, обов`язковими реквізитами квитанції повинні бути - дата та час здійснення оплати, сума операції у національній валюті (гривня), ПІБ або назва платника, назва або ПІБ отримувача коштів, призначення платежу, IBAN рахунку отримувача, код банку отримувача (МФО), номер операції або ID транзакції, форма оплати (готівка, банківський переказ, картка, ПРРО), підпис або ЕЦП (для електронних документів). Тільки в тому випадку, коли квитанція містить всі необхідні реквізити, вона може бути прийнята судом як доказ оплати, як про це зазначено в рішенні Верховного Суду по справі №761/9856/22, у якому зазначено, що квитанція банку, що містить усі реквізити, визнається достатнім доказом здійснення грошового платежу в межах цивільно-правового спору. Крім того, доказами, що підтверджують наявність заборгованості та її розмір, повинні бути первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». З правових позицій Верховного Суду, викладених у постанові від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18, вбачається, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 75 від 04.07.2018 передбачено, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Згідно з пунктом 63 Положення виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; 5) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку. Відповідно до п. 46 Положення відображення в обліку операцій банку і його клієнтів за безготівковими розрахунками здійснюється на підставі платіжних інструкцій, наданих/складених відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України з питань безготівкових розрахунків та виконання міжбанківських платіжних операцій в Україні в національній валюті. До позову не додано виписку з клієнтського рахунку, клопотань від позивача про витребування судом документів протягом розгляду справи не надходило. 
Матеріали справи не містять доказів, що власником картки, яка зазначена в довідці і в квитанції і на яку ніби – то здійснено переказ коштів в сумі 3 0000 грн – 535528*50 - є відповідач ОСОБА_1 . З правових позицій Верховного Суду, викладених у постанові від 25.05.2021 у справі № 554/4300/16-ц, вбачається, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Долучені позивачем докази – довідка та копія квитанції сервісу LIQPAY від 11.12.2024 року - не можуть відноситись до первинної бухгалтерської документації, вони не містять даних щодо власника банківської картки, на яку були перераховані кошти, повного номеру картки, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували переказ коштів на виконання договору № 1482-7990 від 11.12.2024. 
Згідно з ч. 6 ст 81 ЦПК України, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, згідно з ч.5 ст 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. В ухвалі про відкриття провадження у справі, серед іншого, було роз`яснено позивачу та відповідачу порядок та строки подачі доказів. Частиною першою статті 84 ЦПК України передбачено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Суд звертає увагу на те, що позивач не звертався до суду із клопотаннями про витребування доказів. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст 129 Конституції України. Частиною четвертою ст 10 ЦПК України і ст 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає. Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог (ст. 12, 81 ЦПК України). Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторін. Тобто, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс. 
Отже, суд приходить до висновку, що матеріалами справи не підтверджується факт існування у відповідача ОСОБА_1 перед позивачем заборгованості за Договором про відкриття кредитної лінії № 1482-7990 від 11.12.2024 від 11.12.2024 року, оскільки кредитний договір, як і договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, а матеріали справи не містять доказів передання грошових коштів у передбачений Договором про відкриття кредитної лінії № 1482-7990 від 11.12.2024 спосіб відповідачу ОСОБА_1 . В матеріалах справи відсутні належні первинні розрахункові документи, що позбавляє можливості перевірити факт перерахування чи отримання позичальником коштів у кредит, перевірити розмір спірної заборгованості, порядок її нарахування, а також підстави та порядок нарахування відсотків за користування кредитом. Таким чином, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. 
Крім того, ч.5 ст. 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог п.2 ч. 1ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача. Тому відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат. 

На основі викладеного, керуючись ст. 4, 10, 12, 13, 18, 89, 95, 133, 141, 247, 258, 263-265, 279 ЦПК України, ст. 526, 530, 611, 625, 1050, 1054 ЦК України, суд, -  
УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Чернігівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Л.В.Тіщенко