ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/6034/26    Головуючий в І інстанції: Рядча Т.І.
Номер провадження: 22-ц/819/1060/26     Доповідач: Майданік В.В.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

13 липня 2026 року        м .Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Майданіка В.В.,
суддів: Воронцової Л.П., 
Склярської І.В.,
секретар Середюк О.О., 

учасники справи: 
стягувач – ОСОБА_1 , 
боржник, особа, яка подала скаргу – Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк",
посадова особа, орган державної виконавчої служби, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються, – Печерський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Кирдана Андрія Васильовича, який діє від імені Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 30 квітня 2026 року, постановлену у складі судді Рядчої Т.І. в м. Херсоні, дата складення повного тексту ухвали – не зазначено, у справі за скаргою адвоката Кирдана Андрія Васильовича, який діє від імені Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", на постанову про накладення штрафу Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції в межах виконавчого провадження, суб`єкт оскарження – Печерський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, стягувач – ОСОБА_1 , 

В С Т А Н О В И В :

Стислий виклад скарги, оскаржуваного судового рішення та апеляційної скарги

20 квітня 2026 року адвокат Кирдан Андрй Васильович, який діє від імені Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", звернувся через підсистему "Електронний суд" до суду із вказаною скаргою, в якій просив визнати незаконною та скасувати постанову від 12.03.2026 року про накладення штрафу на АТ КБ "ПриватБанк" у розмірі 10 200,00 грн Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції в межах виконавчого провадження № 79357286.

Скарга обґрунтована наступним.
12.03.2026 року Печерським відділом державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції в особі старшого державного виконавця Терновської Т.В. в межах виконавчого провадження № 79357286 винесено постанову про накладення штрафу на боржника АТ КБ "ПриватБанк" за повторне невиконання виконавчого документу – виконавчого листа по справі № 766/21367/24 Херсонського міського суду Херсонської області та стягнуто штраф на користь держави у розмірі 10 200,00 грн.
Вказав, що постанова про відкриття виконавчого провадження по ВП № 79357286, яка надсилається рекомендованим поштовим відправленням, не надходила на адресу банку, тож вважає зазначену постанову про накладення штрафу від 24.02.2026 року, яка винесена в межах виконавчого провадження № 79357286, передчасною та незаконною. 
Також вказав, що АТ КБ "ПриватБанк" виконав добровільно рішення Херсонського міського суду Херсонської області по справі № 766/21367/24, на підставі якого відкрито зазначене виконавче провадження.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 30 квітня 2026 року суд ухвалив відмовити у прийнятті до розгляду скарги Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на постанову про накладення штрафу від 12.03.2026 року Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції в межах виконавчого провадження № 79357286, суб`єкт оскарження Печерський відділ ДВС у місті Києві Київського МУМЮ, стягувач ОСОБА_1 . 

Відмовляючи у прийнятті до розгляду скарги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст.1, п.5 ч.1 ст.3 Закону України "Про виконавче провадження" примусовому виконанню підлягають не лише виконавчі документи, видані судами в передбачених законом випадках на виконання судових рішень, але й постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, і накладенням штрафу.
Також суд враховував положення ч.ч.1 та 2 ст.74 Закону України "Про виконавче провадження" про оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби, у тому числі про те, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Суд взяв до уваги те, що Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово робила висновок про те, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. Суд першої інстанції вказав, що до юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні. При цьому суд послався на правовий висновок, який викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 року у справі № 754/2223/15-ц, від 06.06.2018 року у справі № 127/9870/16-ц, від 14.11.2018 року у справі № 906/515/17, від 16.01.2019 року у справі № 910/22695/13, від 07.02.2019 року у справі № 927/769/16, від 11.09.2019 року у справі № 925/138/18, від 18.12.2019 року у справі № 759/15553/14-ц, від 15.01.2020 року у справі № 1.380.2019.001073 (провадження № 11-709апп19), від 23.11.2021 року у справі № 175/1571/15, від 20.09.2018 року у справі № 821/872/17, від 17.10.2018 року у справі № 826/5195/17, від 16.01.2019 року у справі № 279/3458/17-ц, від 09.10.2019 року у справі № 758/201/17 та інших.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, адвокат Кирдан Андрій Васильович, який діє від імені Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати й направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. При цьому він послався на порушення норм процесуального права й неправильне застосування норм матеріального права. 
Зокрема вказав, що суд першої інстанції не прийняв до уваги того, що постанова про накладення штрафу була винесена державним виконавцем Терновською Т.В. за нібито повторне невиконання виконавчого листа, виданого саме Херсонським міським судом Херсонської області у цивільній справі № 766/21367/24. Послався на положення ч.1 ст.74 Закону України "Про виконавче провадження" про те, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. При цьому вказав, що позаяк первинним виконавчим документом є виконавчий лист, виданий в порядку цивільного судочинства, дії державного виконавця, які вчиняються у процесі безпосереднього виконання цього судового рішення (зокрема накладення штрафних санкцій за його невиконання), нерозривно пов`язані з основним цивільним процесом.
Також зазначив, що, ухвалюючи рішення про "відмову у прийнятті до розгляду скарги", суддя порушив вимоги ЦПК України, адже, вказав, у разі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, згідно з п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя має постановити ухвалу про відмову у відкритті провадження. На його думку, поняття "відмови у прийнятті до розгляду" у даному контексті не передбачене нормами ЦПК України.

Справу було призначено до апеляційного розгляду на 13.07.2026 року о 08:40 годині, однак учасники, які до суду не з`явилися та про причини неявки суд не повідомили, були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. У зв`язку з цим апеляційний суд вважає причину неявки в судове засідання вказаних осіб неповажною, вважає, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка вказаних осіб не перешкоджає розгляду справи, а тому ухвалив розглянути справу за їх відсутності. 

Заслухавши доповідача, перевіривши відповідність ухвали вимогам матеріального та процесуального права, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини, встановлені судом

У провадженні Херсонського міського суду Херсонської області перебувала цивільна справа № 766/21367/24 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк", Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 24 квітня 2025 року позов було задоволено. Суд ухвалив:
--- зобов`язати Акціонерне товариство Комерційний Банк "Приватбанк" надати ОСОБА_1 інформацію щодо руху коштів на банківських рахунках ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , відкритий 30.09.2021 року (договір SAMDNWFC00028008376) та НОМЕР_2 , відкритий 26.09.2019 року (договір SAMDNWFC0042660075) із зазначенням дати, призначення отриманих платежів та платників грошових коштів, які здійснювали зарахування коштів, дати, підстави та призначення операцій по списанню коштів з рахунка та інформації про отримувачів коштів, яким було здійснено перерахування коштів, інші операції по рахунку як то блокування тощо за період з 24.02.2022 року по день відкриття спадщини – ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
--- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області надати ОСОБА_1 інформацію щодо нарахування та перерахування коштів пенсії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 на його банківський рахунок із зазначенням номера рахунку, дати перерахування грошових коштів, з наданням підтверджуючих документів, за період з 24.02.2022 року по день відкриття спадщини – ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постановою Херсонського апеляційного суду від 15.07.2025 року за наслідками розгляду апеляційної скарги адвоката Кирдана Андрія Васильовича, який діє від імені Акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк", на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 24 квітня 2025 року, вказану апеляційну скаргу було залишено без задоволення, а рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 24 квітня 2025 року – залишено без змін.

Вказані судові рішення оприлюднені в ЄДРСР.

12.03.2026 року Печерським відділом державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України в особі старшого державного виконавця Терновської Т.В. в межах виконавчого провадження № 79357286 винесено постанову про накладення штрафу на боржника АТ КБ "ПриватБанк" за повторне невиконання виконавчого документу – виконавчого листа по справі № 766/21367/24 Херсонського міського суду Херсонської області та стягнуто штраф на користь держави у розмірі 10 200,00 грн

Нормативно-правове обґрунтування та позиція суду апеляційної інстанції

Як зазначалось, органом державної виконавчої служби постанову про накладення штрафу від 12.03.2026 року винесено за повторне невиконання виконавчого документу, а саме виконавчого листа по зазначеній цивільній справі № 766/21367/24. 

Тобто, оскаржуване рішення державної виконавчої служби стосується примусового виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України. 

Відповідно до ч.1 ст. Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) – це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст.3 вказаного Закону передбачено перелік виконавчих документів, на підставі яких рішення підлягають примусовому виконанню. Серед них є: виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках, зокрема, на підставі судових рішень (пункт 1); ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом (пункт 2); постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди (п.5); постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом (пункт 6).

За ч.4 ст.15 вказаного Закону за рішеннями про стягнення судового збору, про накладення штрафу (як засобу процесуального примусу) стягувачем є Державна судова адміністрація України.

Згідно з п.16 ч.3 ст.18 вказаного Закону виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.2 ст.63 вказаного Закону ("Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення"), яка міститься у Розділі VIII "Виконання рішень немайнового характеру", у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, – протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. 

Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби на час звернення з цією скаргою до суду урегульований у ст.74 вказаного Закону. 

Так, відповідно до ч.1 ст.74 вказаного Закону рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з ч.2 ст.74 вказаного Закону рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

За положеннями ст.75 вказаного Закону ("Відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на робот"), яка міститься в Розділ XI "Відповідальність у виконавчому провадженні":
--- у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання (частина 1);
--- у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення (частина 2).

Тобто, вбачається, що юрисдикція спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби залежить від типу виконавчого документа, на підставі якого було відкрите виконавче провадження, а також суб`єктів їх видання.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, вчинених під час виконання судового рішення, ухваленого у цивільній справі, визначений у розділі VII ЦПК України (статті 447-453).

За положеннями ст.447 ЦПК України:
--- судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції (частина 1);
--- суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому цим розділом (частина 2).

Згідно зі ст.447-1 сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Частиною 1 ст.20 КАС України визначено, що місцевим загальним судам, як адміністративним підсудні справи: 1) з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності; 2) деякі адміністративні справи, пов`язані з виборчим процесом чи процесом референдуму; 3) деякі адміністративні справи, пов`язані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України; 4) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті.

Окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частиною першою цієї статті (ч.2 ст.20 КАС України).

У той же час, особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця визначені статтею 287 КАС України, норми цієї статті є спеціальними при розгляді справ щодо оскарження рішень державного виконавця в адміністративних справах.

Так, відповідно до ч.1 ст.287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. 

Згідно з ч.5 ст.287 КАС України адміністративні справи з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень, ухвалених місцевим загальним судом як адміністративним судом, розглядаються місцевим загальним судом як адміністративним судом, який видав виконавчий лист.

Тобто, якщо законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

У справі встановлено, що скаржник (боржник) звернувся зі скаргою за правилами ЦПК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 759/15553/14-ц вказано, що "юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. 
До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), від 06 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18), від 20 вересня 2018 року у справі № 821/872/17 (провадження № 11-734апп18), від 17 жовтня 2018 року у справі № 826/5195/17 (провадження № 11-801апп18), від 16 січня 2019 року у справі № 279/3458/17-ц (провадження № 14-543цс18), від 09 жовтня 2019 року у справі № 758/201/17 (провадження № 14-468цс19), і підстав для відступлення від неї не вбачається".

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 382/389/17 зазначено, що "імперативною нормою – частиною другою статті 74 Закону № 1404-VIII закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні. Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 06 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18) та у справі № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), від 28 листопада 2018 року у справі № 2-01575/11 (провадження № 14-425цс18)".

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 229/1026/21 (провадження № 14-205цс21) вказано, що "частиною другою статті 74 зазначеного Закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. Аналізуючи зазначені норми права у поєднанні з висловленими Великою Палатою Верховного Суду принципами визначення юрисдикції спорів, пов`язаних з виконанням виконавчих документів, слід дійти висновків, що оскарження рішень, дій або бездіяльності державних, приватних виконавців, посадових осіб органів державної виконавчої служби в процедурі виконання рішень судів, за винятком рішень щодо виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу здійснюється до суду, який ухвалив судове рішення. Оскарження рішень, дій або бездіяльності державних, приватних виконавців, посадових осіб органів державної виконавчої служби в процедурі виконання рішень інших органів, у тому числі щодо виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні, здійснюється до судів адміністративної юрисдикції. 
Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово робила висновок про те, що спір з приводу оскарження постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, прийнятої під час дії Закону України «Про виконавче провадження», підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, було видано виконавчий документ, що знаходився на примусовому виконанні у державного виконавця".

У своїй постанові від 26.10.2022 року у справі № 229/1026/21 Велика Палата Верховного Суду вказала, що "Аналізуючи зазначені норми права у поєднанні з висловленими Великою Палатою Верховного Суду принципами визначення юрисдикції спорів, пов`язаних з виконанням виконавчих документів, слід дійти висновків, що оскарження рішень, дій або бездіяльності державних, приватних виконавців, посадових осіб органів державної виконавчої служби в процедурі виконання рішень судів, за винятком рішень щодо виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу здійснюється до суду, який ухвалив судове рішення.
Оскарження рішень, дій або бездіяльності державних, приватних виконавців, посадових осіб органів державної виконавчої служби в процедурі виконання рішень інших органів, у тому числі щодо виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні, здійснюється до судів адміністративної юрисдикції".

З огляду на зазначене, враховуючи, що вимоги скаржника Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" стосуються визнання незаконною та скасування постанови від 12.03.2026 року Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про накладення штрафу на АТ КБ "ПриватБанк" у розмірі 10 200,00 грн за повторне невиконання виконавчого документу, а саме виконавчого листа по зазначеній цивільній справі № 766/21367/24, суд апеляційної інстанції вважає, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. 

Висновки суду апеляційної інстанції

Відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вказана постанова державної виконавчої служби може бути оскаржена сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду. 

Разом з тим, відмовляючи у прийнятті до розгляду вказаної скарги з підстав того, що скарга на постанову про накладення штрафу має розглядатися в порядку адміністративного судочинства, суд першої інстанції не врахував положення п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, відповідно до якої суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

А тому апеляційний суд, погоджуючись з доводами апеляційної скарги в цій частині, вважає, що оскаржувану ухвалу суду першої інстанції слід змінити, виклавши абзац перший резолютивної частини вказаної ухвали в редакції: "Відмовити у відкритті провадження у справі за скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", на постанову про накладення штрафу Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції в межах виконавчого провадження, суб`єкт оскарження – Печерський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, стягувач – ОСОБА_1 ".

В решті доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону та висновків суду не спростовують.
Зокрема, не можуть бути прийняті до уваги посилання скаржника на неврахування судом того, що постанова про накладення штрафу була винесена державним виконавцем Терновською Т.В. за нібито повторне невиконання виконавчого листа, виданого саме Херсонським міським судом Херсонської області у цивільній справі № 766/21367/24. А тому, вказав, оскільки первинним виконавчим документом є виконавчий лист, виданий в порядку цивільного судочинства, дії державного виконавця, які вчиняються у процесі безпосереднього виконання цього судового рішення (зокрема накладення штрафних санкцій за його невиконання), нерозривно пов`язані з основним цивільним процесом.
При цьому суд апеляційної інстанції виходить з того, що оскарження рішень, дій або бездіяльності державних, приватних виконавців, посадових осіб органів державної виконавчої служби в процедурі виконання рішень судів, за винятком рішень щодо виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу здійснюється до суду, який ухвалив судове рішення. Також оскарження рішень, дій або бездіяльності державних, приватних виконавців, посадових осіб органів державної виконавчої служби в процедурі виконання рішень інших органів, у тому числі щодо виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні, здійснюється до судів адміністративної юрисдикції. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.10.2022 року у справі № 229/1026/21, від 26 жовтня 2022 року у справі № 229/1026/21 та в інших постановах.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно з п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З підстав наведеного апеляційний суд вважає, що оскаржувану ухвалу суду першої інстанції, відповідно до п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, слід змінити, виклавши абзац перший резолютивної частини вказаної ухвали в редакції: "Відмовити у відкритті провадження у справі за скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", на постанову про накладення штрафу Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції в межах виконавчого провадження, суб`єкт оскарження – Печерський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, стягувач – ОСОБА_1 ". В іншій частині вказану ухвалу слід залишити без змін.

Відповідно, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, суд 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Кирдана Андрія Васильовича, який діє від імені Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", задовольнити частково.
Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 30 квітня 2026 року змінити, виклавши абзац перший резолютивної частини вказаної ухвали в редакції: "Відмовити у відкритті провадження у справі за скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", на постанову про накладення штрафу Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції в межах виконавчого провадження, суб`єкт оскарження – Печерський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, стягувач – ОСОБА_1 ". 
В іншій частині вказану ухвалу залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повної постанови – 13 липня 2026 року. 

Головуючий    _ _ _ _ _ _ _ _ _ _     В.В. Майданік

Судді:     _ _ _ _ _ _ _ _ _ _   Л.П. Воронцова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _    І.В. Склярська