Справа № 420/13020/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 вересня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стефанова С.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,- 

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 06 травня 2026 року надійшов позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області в якому позивач просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо не нарахування та невиплати пенсії ОСОБА_3 за періоди: з 01.03.2022 року по 31.05.2022 року; з 01.04.2023 року по 26.12.2024 року; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області здійснити нарахування пенсії за вказані періоди;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області виплатити повну суму недоотриманої пенсії позивачу як спадкоємцю;
- визнати протиправною відмову у виплаті допомоги на поховання;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області виплатити ОСОБА_1 , допомогу на поховання у розмірі двомісячної пенсії померлого;
- стягнути з відповідача судові витрати.
Позиція позивача обґрунтовується наступним
Позивач зазначає, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є єдиною донькою ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які були зареєстровані та мешкали за адресом: АДРЕСА_1 (колишня адреса: АДРЕСА_2 ). ОСОБА_3 був пенсіонером та перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Херсонській області. ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 на окупованій російською федерацією території України. Після його смерті позивачкою, як спадкоємцем за заповітом, було прийнято спадщину та отримано свідоцтво про право на спадщину. До складу спадщини входить, зокрема, недоотримана пенсія спадкодавця. 
На підставі звернення до відповідача їй було частково виплачено недоотриману пенсію за період з 01.06.2022 року по 31.03.2023 року, водночас пенсія за наступні періоди: з 01.03.2022 року по 31.05.2022 року, з 01.04.2023 року і до настання смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 відповідач припинив виплату пенсії її батькові. Після смерті батька позивачка звернулася до Пенсійного фонду України за вх. №26166/П2800/25 від 23.05.2025 року, із заявою про виплату недоотриманої пенсії та допомоги на поховання. 
Листом за вх. №24457-26166/П-03/8-2800/25 від 24.06.2025 року відповідач надав відповідь, що виплату пенсії ОСОБА_3 було припинено з квітня 2023 року відповідно до пункту 4 частини першої статті 49 Закону №1058. Із заявою про поновлення виплати пенсії та повідомленням про одержання/неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації ОСОБА_3 не звертався. Оскільки на день смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) ОСОБА_3 не отримував пенсії, відсутнє нарахування пенсії, підстави для виплати допомоги на поховання відсутні. 
Вважаючи, дії відповідача щодо відмови у виплаті позивачці неотриманої за життя пенсії її померлим батьком протиправними та такими, що порушують її право на отримання зазначеної пенсії, остання звернулася до суду з даним позовом. 
Позиція відповідача обґрунтовується наступним
Відповідач вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, посилаючись в цілому на те, що ОСОБА_3 перебував на обліку в Головному управлінні як отримувач пенсії відповідно до Закону № 1058, проживав в с. Асканія-Нова, Чаплинського району Херсонської області. Чаплинська селищна територіальна громада Каховського району Херсонської області, на території якої проживав ОСОБА_3 , є тимчасово окупованою територією та входить до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 № 376 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.03.2025 за № 380/43786. Пенсія виплачувалась останньому через національного оператора поштового зв`язку. Пенсійні кошти ОСОБА_3 за період з 01.06.2022 по 31.03.2023 нараховувались на банківській рахунок відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26.02.2022 № 162 “Про особливості виплати та доставки пенсій, грошових допомог на період введення воєнного стану” (далі – Постанова № 162), але не були ним отримані, у зв`язку з чим повернуті на рахунок Пенсійного фонду України. 
У зв`язку з неотриманням призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд, у відповідності до вимог п. 4 ч. 1 статті 49 Закону, виплату пенсії ОСОБА_3 було припинено з 01.04.2023. З часу припинення виплати пенсії, ОСОБА_3 із заявою про поновлення виплати згідно з Порядком № 22-1, не звертався. Також відсутня інформація про одержання/неодержання ним пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації. 
Так, у період з червня 2022 року по березень 2023 року ОСОБА_3 відповідно до вимог чинного законодавства здійснювалось нарахування пенсії, яку він не отримував.
Головним управлінням, на запит нотаріуса від 25.03.2025 № 67/02-14 про розмір недоотриманої пенсії ОСОБА_3 , надано довідку про недоотриману пенсію померлого за період з 01.06.2022 по 31.03.2023 в сумі 104 826,78 грн. Враховуючи положення статті 52 Закону № 1058, відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.12.2025, недоотримані суми пенсії в розмірі 104 826,78 грн, які були нараховані за життя пенсіонера, виплачені в грудні 2025 року на банківський рахунок ОСОБА_1 . Звертає увагу суду, що недоотримана пенсія за період з 01.03.2022 по 31.05.2022, яка нарахована та виплачена ОСОБА_3 , на рахунок Головного управління не поверталися. З метою з`ясування факту отримання/неотримання ОСОБА_3 відповідних виплат, 13.05.2026 Відповідачем направлено запит до АТ „Укрпошта“. Відповідь на момент подання відзиву до Головного управління не надходила.
Щодо періоду з 01.04.2023 по 26.12.2024 Відповідач повідомляє наступне. Відповідач наголошує, що за життя ОСОБА_3 не виявив бажання звернутись із заявою про поновленням виплати пенсії з повідомленням про одержання/ неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації відповідно до норм чинного законодавства. 
Таким чином, Відповідачем правомірно припинено нарахування та виплату пенсії ОСОБА_3 з 01.04.2023 у зв`язку з неотриманням призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд. Звертає увагу суду, що пенсія ОСОБА_3 за період з 01.04.2023 року по 26.12.2024 року не нараховувалась, заборгованість за вказаний період відсутня. 
Відповідач наголошує, що статтею 25 Цивільного кодексу України передбачено, що у зв`язку із смертю фізичної особи припиняється її цивільна правоздатність.
Таким чином, у контексті спірних правовідносин, які виникли у цій справі, особливість пенсійних (публічно правових) відносин у сфері соціального захисту між конкретною особою та Пенсійним фондом України полягає в тому, що вони нерозривно пов`язані з особою пенсіонера, а відтак після смерті цієї особи зобов`язання Пенсійного фонду України, за загальним правилом, не можуть бути об`єктом спадкування та виплат на майбутнє його спадкоємцям. 
Право на перерахування певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця бо ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. 
ОСОБА_1 звернулася із заявою про виплату допомоги на поховання за померлого ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , актовий запис від 18.02.2025 № 14. Однак, враховуючи що на момент смерті ОСОБА_3 не отримував пенсію в органах Пенсійного фонду України, Головним управлінням правомірно з урахуванням норм чинного законодавства прийнято рішення про відмову у виплаті допомоги на поховання.
Процесуальні дії та клопотання учасників справи
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 11 травня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами в порядку ст.262 КАС України. 
27 травня 2026 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області надійшов відзив на позовну заяву. 
Станом на 15 листопада 2026 року, будь-яких інших заяв по суті справи з боку сторін на адресу суду не надходило. 
Відповідно до ч.2 ст.262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі. 
Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позиції позивача та відповідача, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.
Обставини справи встановлені судом
ОСОБА_3 перебував на обліку в Головному управлінні як отримувач пенсії відповідно до Закону № 1058, проживав в с. Асканія-Нова, Чаплинського району Херсонської області. 
Чаплинська селищна територіальна громада Каховського району Херсонської області, на території якої проживав ОСОБА_3 , є тимчасово окупованою територією та входить до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 № 376 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.03.2025 за № 380/43786. 
Пенсія виплачувалась ОСОБА_3 через національного оператора поштового зв`язку.
Пенсійні кошти ОСОБА_3 за період з 01.06.2022 року по 31.03.2023 року нараховувались на банківській рахунок відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26.02.2022 № 162 “Про особливості виплати та доставки пенсій, грошових допомог на період введення воєнного стану” (далі – Постанова № 162), але не були ним отримані, у зв`язку з чим повернуті на рахунок Пенсійного фонду України. 
У зв`язку з неотриманням призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд, у відповідності до вимог п. 4 ч. 1 статті 49 Закону, виплату пенсії ОСОБА_3 було припинено з 01.04.2023 року.
Судом встановлено, що з часу припинення виплати пенсії, ОСОБА_3 із заявою про поновлення виплати згідно з Порядком № 22-1, не звертався. Також відсутня інформація про одержання/неодержання ним пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації. 
Так, у період з червня 2022 року по березень 2023 року ОСОБА_3 відповідно до вимог чинного законодавства здійснювалось нарахування пенсії, яку він не отримував. 
26 грудня 2024 року ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер на окупованій російською федерацією території України.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є єдиною донькою ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які були зареєстровані та мешкали за адресом: АДРЕСА_1 (колишня адреса: АДРЕСА_2 ).
Після смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , як спадкоємцем за заповітом, було прийнято спадщину та отримано свідоцтво про право на спадщину.
Головним управлінням, на запит нотаріуса від 25.03.2025 року № 67/02-14 про розмір недоотриманої пенсії ОСОБА_3 , надано довідку про недоотриману пенсію померлого за період з 01.06 2022 року по 31.03.2023 року в сумі 104 826,78 грн.
Враховуючи положення статті 52 Закону № 1058, відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.12.2025 року, недоотримані суми пенсії в розмірі 104 826,78 грн, які були нараховані за життя пенсіонера, виплачені в грудні 2025 року на банківський рахунок ОСОБА_1 , що не заперечується позивачем. 
Пенсія за період з 01.03.2022 року по 31.05.2022 року, яка нарахована та виплачена ОСОБА_3 , на рахунок Головного управління не поверталися.
З метою з`ясування факту отримання/неотримання ОСОБА_3 відповідних виплат, 13.05.2026 року Відповідачем направлено запит до АТ „Укрпошта“. Відповідь на момент подання відзиву до Головного управління не надходила.
Пенсія ОСОБА_3 за період з 01.04.2023 року по 26.12.2024 року не нараховувалась, заборгованість за вказаний період відсутня, оскільки Відповідачем було припинено нарахування та виплату пенсії ОСОБА_3 з 01.04.2023 року у зв`язку з неотриманням призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд.
ОСОБА_1 звернулася до Пенсійного фонду України за вх. №26166/П2800/25 від 23.05.2025 року, із заявою про виплату недоотриманої пенсії та допомоги на поховання. 
Листом за вх. №24457-26166/П-03/8-2800/25 від 24.06.2025 року відповідач надав відповідь, що виплату пенсії ОСОБА_3 було припинено з квітня 2023 року відповідно до пункту 4 частини першої статті 49 Закону №1058. Із заявою про поновлення виплати пенсії та повідомленням про одержання/неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації ОСОБА_3 не звертався. Оскільки на день смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) ОСОБА_3 не отримував пенсії, відсутнє нарахування пенсії, підстави для виплати допомоги на поховання відсутні. 
Не погоджуючись із зазначеними діями Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонеській області, позивачка звернулась до суду з адміністративним позовом у справі. 
Джерела права та висновки суду
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Статтею 46 Конституція України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Статтею 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються, зокрема:
1) права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина;
6) основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки;
12) організація і діяльність органів виконавчої влади, основи державної служби, організації державної статистики та інформатики.
Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Положенням частини 1 статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно частин 1 статті 2 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», право на пенсію за віком має кожний громадянин похилого віку, який досяг пенсійного віку і має необхідний страховий стаж. Це право обумовлено трудовим внеском і не обмежується будь - якими обставинами, включаючи наявність інших доходів. Порядок і умови пенсійного забезпечення громадян похилого віку встановлюється Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Частиною 3 статті 4 Закону № 1058-IV встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Статтею 5 Закону № 1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів ПФУ та накопичувальної системи пенсійного страхування.
Отже, нормативно-правовим актом, яким визначено підстави припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення), є Закон №1058-IV. Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом № 1058-IV, можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.
Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 47 Закону № 1058-IV пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.
За приписами частини 2 цієї статті, пенсія може виплачуватися за довіреністю, порядок оформлення і строк дії якої визначаються законом. Виплата пенсії за довіреністю здійснюється протягом усього періоду дії довіреності за умови поновлення пенсіонером заяви про виплату пенсії за довіреністю через кожний рік дії такої довіреності.
Згідно із частиною 1 статті 49 Закону № 1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 2-1) за заявою пенсіонера про припинення виплати пенсії у зв`язку з тимчасовим проживанням за кордоном; 3) у разі смерті пенсіонера, визнання його безвісно відсутнім або оголошення померлим у встановленому законом порядку; 3-1) у разі надання пенсіонеру статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин, відповідно до Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин"; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 4-1) у разі непроходження фізичної ідентифікації у випадках, передбачених законодавством; 5) в інших випадках, передбачених законом. Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.
За змістом наведеної норми випадки, за яких може бути припинено виплату пенсії, можуть бути передбачені виключно законом.
Водночас, таке припинення можливе виключно на підставі рішення територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду (постанова Верховного Суду від 20.04.2022 у справі № 236/2495/17). 
Статтею 46 Закону №1058-IV визначено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.
Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
За приписами частини 2 статті 49 Закону №1058-IV поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.
Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.
Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до пункту 1.1 розділу I Порядку №22-1, заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію). Заява про призначення, перерахунок пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера може подаватись заявником разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів), через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України (далі - вебпортал) або засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (далі - Портал Дія) з використанням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, відповідно до Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 липня 2015 року № 13-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 серпня 2015 року за № 991/27436.
Згідно з пунктом 1.8 розділу ІІ Порядку №22-1 днем звернення за перерахунком пенсії, переведенням з одного виду пенсії на інший, поновленням виплати пенсії, припиненням перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отриманням пенсії за місцем фактичного проживання, продовженням виплати пенсії за довіреністю, виплатою частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплатою пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведенням виплати пенсії за новим місцем проживання, у зв`язку із працевлаштуванням (звільненням), початком (припиненням) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виплатою недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія - дата реєстрації заяви зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів).
Відповідно до пункту 2.8 розділу ІІ Порядку №22-1 поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії. У випадку поновлення виплати пенсії особі, якій не було проведено перерахунок відповідно до статті 43 Закону, заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається відповідно до статті 40 Закону із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсій, призначених до 2004 року. При поновленні виплати пенсії та переведенні з одного виду пенсії на інший до наявних документів особа може додати: 1) документи про страховий стаж за період роботи до 01 січня 2004 року, який не врахований у пенсійній справі, у тому числі після призначення пенсії. За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу; 2) довідку про заробітну плату відповідно до абзаців другого і третього підпункту 3 пункту 2.1 цього розділу; 3) документи про обставини, що впливають на розмір пенсії (наприклад, зміна кількості членів сім`ї, які перебували на утриманні пенсіонера чи померлого годувальника, виникнення (втрата) права на надбавку на непрацездатних членів сім`ї і надбавку на догляд за ними, визнання заявника одиноким і таким, що потребує сторонньої допомоги, визнання заявника особою з інвалідністю або учасником війни тощо).
Згідно з пунктом 2.9 розділу ІІ Порядку № 22-1 під час подання заяв, передбачених пунктом 1.1 розділу І, пунктом 3.1 розділу III та пунктом 5.1 розділу V цього Порядку, особою пред`являється паспорт громадянина України або тимчасове посвідчення громадянина України (для іноземців та осіб без громадянства - паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, посвідка на постійне проживання, посвідчення біженця або інший документ, що підтверджує законність перебування іноземця чи особи без громадянства на території України), свідоцтво про народження дитини (за відсутності у дитини паспорта громадянина України). Особи, які тимчасово проживають за кордоном (крім осіб, які проживають на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором), надсилають копії вищезазначених документів, засвідчені в порядку, визначеному пунктом 2.23 цього розділу, та документ про посвідчення факту, що фізична особа є живою.
В заявах зазначається інформація про місце проживання, для підтвердження якої особа може надати відомості про місце проживання, що були внесені до документів, визначених Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні. Документи мають бути чинними (дійсними) на дату їх подання. Документи, видані компетентними органами іноземних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Документи, складені іноземною мовою, подаються разом з їх перекладами українською мовою, засвідченими в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до пункту 2.23 розділу ІІ Порядку №22-1 при поданні особою заяви в паперовій формі документи можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. До заяви, поданої в електронній формі через вебпортал або засобами Порталу Дія, додаються скановані копії оригіналів документів. На створені електронні копії заявник накладає електронний підпис, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису. До заяви про призначення (поновлення) пенсії особи, які тимчасово проживають за кордоном (крім осіб, які проживають на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором), додають копії документів, в тому числі документів про отримання тимчасового захисту або статусу біженця та реєстрацію їх місця тимчасового проживання / перебування за кордоном (з перекладом), засвідчені дипломатичним представництвом або консульською установою України або нотаріально.
Згідно з пунктом 4.2 розділу IV Порядку №22-1 при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб: ідентифікує заявника (його представника); надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії; реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/ або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування; проводить опитування свідків для підтвердження стажу відповідно до пунктів 17-19 Порядку підтвердження наявного стажу роботи. Опитування свідків проводиться згідно із пунктом 12 Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії; з`ясовує наявніcть у заявника особливого (особливих) статусу (статусів), особливих заслуг, інших обставин, які можуть бути підставою для встановлення підвищень, надбавок, доплат; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів; сканує документи. На створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис; надсилає запити про отримання необхідних відомостей з відповідних державних електронних інформаційних реєстрів, систем або баз даних згідно з пунктом 2.28 розділу II цього Порядку; повідомляє про можливості подавати заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія; видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 7). Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі; повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних реєстрах, системах або базах даних та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповідної інформації. Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Відповідно до пункту 4.3 розділу IV Порядку №22-1 створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій. Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви. Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника органу, що призначає пенсію, на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.
Таким чином, Порядком №22-1 чітко визначена процедура поновлення виплати пенсії, яка включає в себе: - подачу заяви про поновлення виплати пенсії; - вчинення органом, що розглядає питання перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії відповідних дій, пов`язаних з перевіркою поданих заявником документів; - розгляд поданих заявником документів та прийняття відповідного рішення.
Як встановлено судом, ОСОБА_3 перебував на обліку в Головному управлінні як отримувач пенсії відповідно до Закону № 1058, проживав в с. Асканія-Нова, Чаплинського району Херсонської області. 
Чаплинська селищна територіальна громада Каховського району Херсонської області, на території якої проживав ОСОБА_3 , є тимчасово окупованою територією та входить до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 № 376 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.03.2025 за № 380/43786. 
Пенсія виплачувалась ОСОБА_3 через національного оператора поштового зв`язку.
Пенсійні кошти ОСОБА_3 за період з 01.06.2022 року по 31.03.2023 року нараховувались на банківській рахунок відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26.02.2022 № 162 “Про особливості виплати та доставки пенсій, грошових допомог на період введення воєнного стану” (далі – Постанова № 162), але не були ним отримані, у зв`язку з чим повернуті на рахунок Пенсійного фонду України. 
У зв`язку з неотриманням призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд, у відповідності до вимог п. 4 ч. 1 статті 49 Закону, виплату пенсії ОСОБА_3 було припинено з 01.04.2023 року.
Судом встановлено, що з часу припинення виплати пенсії, ОСОБА_3 із заявою про поновлення виплати згідно з Порядком № 22-1, не звертався. Також відсутня інформація про одержання/неодержання ним пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації. 
Так, у період з червня 2022 року по березень 2023 року ОСОБА_3 відповідно до вимог чинного законодавства здійснювалось нарахування пенсії, яку він не отримував. 
26 грудня 2024 року ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер на окупованій російською федерацією території України.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є єдиною донькою ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які були зареєстровані та мешкали за адресом: АДРЕСА_1 (колишня адреса: АДРЕСА_2 ).
Після смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , як спадкоємцем за заповітом, було прийнято спадщину та отримано свідоцтво про право на спадщину.
Головним управлінням, на запит нотаріуса від 25.03.2025 року № 67/02-14 про розмір недоотриманої пенсії ОСОБА_3 , надано довідку про недоотриману пенсію померлого за період з 01.06 2022 року по 31.03.2023 року в сумі 104 826,78 грн.
Враховуючи положення статті 52 Закону № 1058, відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.12.2025 року, недоотримані суми пенсії в розмірі 104 826,78 грн, які були нараховані за життя пенсіонера, виплачені в грудні 2025 року на банківський рахунок ОСОБА_1 , що не заперечується позивачем. 
Пенсія за період з 01.03.2022 року по 31.05.2022 року, яка нарахована та виплачена ОСОБА_3 , на рахунок Головного управління не поверталися.
З метою з`ясування факту отримання/неотримання ОСОБА_3 відповідних виплат, 13.05.2026 року Відповідачем направлено запит до АТ „Укрпошта“. Відповідь на момент подання відзиву до Головного управління не надходила.
Відтак, як встановлено судом, пенсія ОСОБА_3 за період з 01.04.2023 року по 26.12.2024 року не нараховувалась, заборгованість за вказаний період відсутня, оскільки Відповідачем було припинено нарахування та виплату пенсії ОСОБА_3 з 01.04.2023 року у зв`язку з неотриманням призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд.
При цьому, за життя ОСОБА_3 не виявив бажання звернутись із заявою про поновленням виплати пенсії з повідомленням про одержання/ неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації відповідно до норм чинного законодавства.
Статтею 25 Цивільного кодексу України передбачено, що у зв`язку із смертю фізичної особи припиняється її цивільна правоздатність. 
Відповідно до статті 328 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України), право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. 
Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). 
До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. 
Згідно ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) право на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу. 
В той же час, статтею 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. 
Таким чином, у контексті спірних правовідносин, які виникли у цій справі, особливість пенсійних (публічно правових) відносин у сфері соціального захисту між конкретною особою та Пенсійним фондом України полягає в тому, що вони нерозривно пов`язані з особою пенсіонера, а відтак після смерті цієї особи зобов`язання Пенсійного фонду України, за загальним правилом, не можуть бути об`єктом спадкування та виплат на майбутнє його спадкоємцям. 
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верхового Суд у постанові від 14 лютого 2022 року у справі №243/13575/19 зазначив, що тлумачення статті 1227 ЦК України доводить, що: право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно необхідно, щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. 
Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї- спадкоємцями. 
Це має важливе значення, оскільки дозволить зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми по спадкування за заповітом або за законом, зокрема щодо усунення від спілкування (стаття 1224), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК). Відповідно при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або за законом. 
Право на перерахування певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця бо ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. 
Тому потрібно відмежувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК України, за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат та випадки за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати. 
Як зазначено вище, з 01.04.2023 року (дата припинення виплати пенсії) до 26.12.2024 (дата смерті) ОСОБА_3 із заявою про поновленням виплати пенсії з повідомленням про одержання/неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації не звертався, а тому у члена сім`ї, позивача, не виникає права вимагати здійснювати, поновлення та нарахування пенсії за період з 01.04.2023 року по 26.12.2024. 
Як вже зазначалось відповідачем, виплату пенсії померлому пенсіонерові - ОСОБА_3 припинено з 01.04.2023 року на підставі п.4 ч.1 ст. 49 Закону №1058 у зв`язку з неотриманням призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд. 
Тобто, для нарахування пенсійних виплат за період з 01.04.2023 по 26.12.2024 необхідно було здійснити дії щодо поновлення пенсії.
Разом з тим, саме по собі припинення виплати пенсії відповідно до пункту 4 частини першої статті 49 Закону №1058-IV у зв`язку з неотриманням пенсії протягом шести місяців підряд не свідчить про припинення права особи на пенсію як такої. Зазначена норма регулює саме порядок виплати вже призначеної пенсії та визначає підставу для припинення її виплати, а не припинення суб`єктивного права особи на пенсійне забезпечення.
Водночас після припинення виплати пенсії її поновлення здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду України після з`ясування відповідних обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Отже, для виникнення у спадкоємця або члена сім`ї права на отримання сум пенсії за період, протягом якого виплата була припинена, необхідно встановити, що такі суми на момент смерті пенсіонера вже були нараховані або що за результатами належного розгляду питання про поновлення виплати пенсії встановлено право пенсіонера на їх отримання.
Як встановлено судом, за життя ОСОБА_3 після припинення виплати пенсії з 01.04.2023 року із заявою про її поновлення до органів Пенсійного фонду України не звертався. Відповідно, питання про наявність підстав для поновлення виплати пенсії за період з 01.04.2023 року до дня його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_5 - за його життя органом Пенсійного фонду України не вирішувалося, а відповідні суми пенсії за цей період не нараховувалися.
При цьому суд враховує, що відповідно до статті 1227 ЦК України членам сім`ї спадкодавця передаються саме ті суми пенсії, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя. Аналогічне правове регулювання міститься у статті 52 Закону №1058-IV, яка передбачає порядок виплати сум пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоотриманими у зв`язку з його смертю.
Таким чином, положення статті 1227 ЦК України та статті 52 Закону №1058-IV не створюють для члена сім`ї або спадкоємця самостійного права на призначення чи поновлення пенсії, яка не була нарахована спадкодавцеві за його життя. Ці норми передбачають перехід до визначених законом осіб права на отримання вже належних спадкодавцеві сум, які не були ним одержані з причин, що не мають юридичного значення для такого переходу.
Отже, право ОСОБА_1 як члена сім`ї або спадкоємця на отримання сум пенсії ОСОБА_3 за період з 01.04.2023 року по 26.12.2024 року могло б виникнути лише за умови встановлення того, що такі суми пенсії належали ОСОБА_3 на момент його смерті.
Однак матеріалами справи не підтверджено, що за життя ОСОБА_3 органом Пенсійного фонду України було прийнято рішення про поновлення виплати пенсії за спірний період або здійснено відповідне нарахування. Навпаки, судом встановлено, що з 01.04.2023 року виплата пенсії була припинена, а пенсійні суми за період з 01.04.2023 року по 26.12.2024 року не нараховувалися.
При цьому суд не надає оцінки правомірності припинення виплати пенсії ОСОБА_3 з 01.04.2023 року в межах вимоги про виплату недоотриманої пенсії, оскільки за життя останнього питання про поновлення виплати пенсії не порушувалося та відповідне рішення органу Пенсійного фонду України не приймалося. Після смерті пенсіонера позивачка не може підміняти спадкодавця у реалізації його особистого права на звернення із заявою про поновлення виплати пенсії та вимагати первинного вирішення органом Пенсійного фонду України питання про поновлення такої виплати за період, за який вона за життя пенсіонеру не була нарахована.
Інший підхід фактично означав би виникнення у спадкоємця самостійного права на поновлення пенсії спадкодавця за період після припинення її виплати, тоді як стаття 1227 ЦК України передбачає передачу лише сум, які вже належали спадкодавцеві.
Водночас щодо пенсії за період з 01.03.2022 року по 31.05.2022 року суд зазначає, що відповідач не заперечує факту її нарахування та виплати ОСОБА_3 та не стверджує про повернення відповідних коштів до органу Пенсійного фонду України. Більше того, відповідачем з метою з`ясування факту отримання або неотримання зазначених сум направлено 13.05.2026 року запит до АТ «Укрпошта», відповідь на який на момент подання відзиву до суду не надходила.
За таких обставин висновок про відсутність у позивачки права на отримання сум пенсії за період з 01.03.2022 року по 31.05.2022 року є передчасним, оскільки для вирішення цього питання необхідно встановити фактичний факт отримання або неотримання ОСОБА_3 відповідних пенсійних сум. У разі встановлення факту їх неотримання за життя пенсіонера такі суми, за умови їх належності йому, підлягають виплаті особам, визначеним статтею 52 Закону №1058-IV та статтею 1227 ЦК України.
Таким чином, позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача здійснити нарахування пенсії за період з 01.04.2023 року по 26.12.2024 року та виплатити позивачці як спадкоємцю відповідні суми задоволенню не підлягають, оскільки такі суми за життя ОСОБА_3 не були йому нараховані, а право на їх отримання не було встановлено рішенням органу Пенсійного фонду України.
Що стосується вимог про нарахування та виплату пенсії за період з 01.03.2022 року по 31.05.2022 року, суд вважає необхідним виходити з того, що право на отримання вже нарахованих, але не отриманих пенсійних сум не припиняється у зв`язку зі смертю пенсіонера, а переходить до осіб, визначених законом. Тому остаточне вирішення цього питання залежить від встановлення факту отримання або неотримання ОСОБА_3 зазначених сум.
Разом з тим, з огляду на відсутність на час розгляду справи відповіді АТ «Укрпошта» на запит від 13.05.2026 року, суд позбавлений можливості встановити зазначену обставину виключно на підставі наявних у матеріалах справи доказів. За таких обставин вимога про безпосереднє зобов`язання відповідача виплатити позивачці відповідні суми пенсії є передчасною.
Щодо вимоги призначити та виплатити допомогу на поховання за померлого ОСОБА_3 у розмірі, передбаченому ст. 53 Закону № 1058, суд зазначає наступне. 
Як встановлено судом, ОСОБА_1 звернулася із заявою про виплату допомоги на поховання за померлого ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , актовий запис від 18.02.2025 року № 14. 
Однак, враховуючи що на момент смерті ОСОБА_3 не отримував пенсію в органах Пенсійного фонду України, Головним управлінням прийнято рішення про відмову у виплаті допомоги на поховання, відносно чого суд зазначає наступне.
Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 за життя був особою, якій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» було призначено пенсію. При цьому припинення її виплати з 01.04.2023 року у зв`язку з неотриманням пенсії протягом шести місяців саме по собі не свідчить про припинення права особи на пенсію та не змінює факту її призначення.
Відповідно до статті 53 Закону № 1058 у разі смерті пенсіонера особам, які здійснили його поховання, виплачується допомога на поховання пенсіонера у розмірі двомісячної пенсії, яку отримував пенсіонер на момент смерті. Отже, для вирішення питання щодо права на таку допомогу підлягають встановленню, зокрема, факт призначення померлому пенсії, факт його смерті, особа, яка здійснила поховання, а також розмір пенсії, що був призначений пенсіонеру на момент смерті.
При цьому законодавством не передбачено, що право на допомогу на поховання виникає виключно у випадку фактичного отримання пенсіонером пенсійної виплати безпосередньо у місяці його смерті. Навпаки, пункт 5.1 Порядку № 22-1 визначає перелік документів, необхідних для звернення за допомогою на поховання, серед яких відсутня вимога щодо підтвердження фактичного отримання пенсіонером пенсії у місяці, в якому настала смерть.
Таким чином, посилання відповідача виключно на ту обставину, що на момент смерті ОСОБА_3 фактично не отримував пенсію, не може бути достатньою правовою підставою для відмови у виплаті допомоги на поховання.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 за життя була призначена пенсія за віком відповідно до Закону № 1058, що підтверджується матеріалами пенсійної справи. Виплата цієї пенсії була припинена з 01.04.2023 року у зв`язку з її неотриманням протягом шести місяців. Водночас доказів припинення призначеної ОСОБА_3 пенсії як такої відповідачем суду не надано.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем не приймалося рішення про припинення права ОСОБА_3 на призначену пенсію, а йшлося саме про припинення її виплати з підстав, передбачених пунктом 4 частини першої статті 49 Закону № 1058.
За таких обставин суд доходить висновку, що факт припинення виплати пенсії з 01.04.2023 року не може сам по собі бути підставою для висновку про відсутність у ОСОБА_3 статусу пенсіонера на момент смерті.
Відтак відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області у виплаті ОСОБА_1 допомоги на поховання лише з мотивів того, що ОСОБА_3 на момент смерті фактично не отримував пенсію, є необґрунтованою.
Щодо вимоги призначити та виплатити допомогу на поховання за померлого ОСОБА_3 у розмірі, передбаченому статтею 53 Закону № 1058, суд зазначає наступне.
Згідно зі статтею 53 Закону № 1058 у разі смерті пенсіонера особам, які здійснили його поховання, виплачується допомога на поховання пенсіонера в розмірі двомісячної пенсії, яку отримував пенсіонер на момент смерті.
Відповідно до пункту 5.1 Порядку № 22-1 особа, яка звертається за допомогою на поховання, подає документ, що посвідчує особу заявника, заяву про виплату допомоги на поховання, свідоцтво про смерть та витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян для отримання допомоги на поховання або довідку про смерть пенсіонера.
Як встановлено судом, ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області із заявою про виплату допомоги на поховання за померлого ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , актовий запис про смерть від 18.02.2025 року № 14.
Разом з тим, відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Зміст статті 53 Закону № 1058 свідчить, що право на допомогу на поховання пов`язується не лише з фактом смерті пенсіонера, а й з тим, що особа, яка звертається за відповідною виплатою, здійснила його поховання.
Проте матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що саме ОСОБА_1 здійснила поховання ОСОБА_3 . Позивачкою таких доказів суду також не надано.
Сам факт того, що ОСОБА_1 є дочкою померлого та його спадкоємицею, не підтверджує безпосередньо обставину здійснення нею поховання та, відповідно, не є достатнім доказом виникнення у неї права на допомогу, передбачену статтею 53 Закону № 1058.
За таких обставин суд не має правових підстав для зобов`язання відповідача призначити та виплатити ОСОБА_1 допомогу на поховання, оскільки позивачкою не доведено наявність необхідної умови для отримання такої виплати - здійснення нею поховання пенсіонера.
При цьому посилання відповідача на те, що ОСОБА_3 на момент смерті не отримував пенсію в органах Пенсійного фонду України, саме по собі не може бути визнане достатньою підставою для висновку про відсутність права на допомогу на поховання, оскільки вирішальним у цій справі є, зокрема, встановлення особи, яка здійснила поховання, та наявність у такої особи передбачених законом підстав для отримання відповідної допомоги.
Враховуючи, що позивачкою не доведено обставину здійснення нею поховання ОСОБА_3 , позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Водночас, оскільки судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою про виплату допомоги на поховання та надала документи, передбачені пунктом 5.1 Порядку № 22-1, суд вважає, що у відповідача виник обов`язок розглянути таке звернення з урахуванням положень статті 53 Закону № 1058 та надати належне правове рішення за результатами його розгляду.
Отже, вимога позивачки в цій частині підлягає задоволенню шляхом визнання протиправною відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області у виплаті допомоги на поховання та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про виплату допомоги на поховання з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні. 
Відповідно до ст.9 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч.1 ст.72 та ч.1 ст.73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Відповідно до ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Під час перевірки правомірності оскаржуваних рішень суд керується критеріями закріпленими у ст.2 КАС України, які повною мірою відображають принципи адміністративної процедури.
З огляду на вищенаведене, суд вважає що адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково. 
Розподіл судових витрат 
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. 
Відповідно до ч. 5 ст. 139 КАС України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
З огляду на задоволення позовних вимог та згідно із ст.139 КАС України судові витрати позивачки в сумі 1331,20 грн. підлягають стягненню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області. 
Керуючись ст.ст. 2, 6, 7, 9, 12, 77, 139, 242-246, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково. 
Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, оформленої листом від 20.06.2025 року № 5308-4471/П-02/8-2100/25 у виплаті ОСОБА_1 допомоги на поховання у зв`язку зі смертю громадянина ОСОБА_3 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.05.2025 року про виплату допомоги на поховання у зв`язку зі смертю громадянина ОСОБА_3 , з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні. 
В задоволенні решти позовних вимог – відмовити. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 1331 грн. 20 коп. 
Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 та п.15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення може бути оскаржено, згідно ст.295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ).
Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (вул. Валентини Крицак, 6, м. Херсон, 73036, код ЄДРПОУ 21295097).

Суддя С.О. Cтефанов