КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 липня 2026 року Справа №320/4014/26
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Войтович І. І., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - відповідач), в якому просить суд:
1. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 103750007336 від 15.01.2026 року про відмову у призначені пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 .
2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити пенсію ОСОБА_1 за віком на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку відповідно до положень статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, а саме з 03.01.2026 року.
В обґрунтування позову позивач вказує на протиправність рішення № 103750007336 від 15.01.2026 про відмову у призначені пенсії за віком, оскільки вона постійно працювала та проживала у зоні безумовного (обов`язкового) відселення, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 (категорія 3), виданого Київською облдержадміністрацією 23.03.1993 та дублікатом посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи серії НОМЕР_2 (категорії 3), виданим Київською обласною державною адміністрацією №1 16.08.2016, має більше 34 років страхового стажу.
Зауважує, що 26.06.1987 року по 28.08.1991 рік була зареєстрована та проживала в смт. Поліське Поліського району Київської області, яке відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року № 106, віднесено до зони безумовного (обов`язкового) відселення. Зазначене підтверджує копією довідки №8, виданої Поліською районною державною адміністрацією 20.12.2018 року, копією повідомлення від 06.12.2018 року Іванківського районного відділу УДМС України в Київській області, копією архівної довідки №05-07/390, виданої архівним відділом Вишгородської районної державної адміністрації 30.05.2024 року, копією довідки №05-07/195-196, виданої архівним відділом Вишгородської районної державної адміністрації 03.04.2024 року та копіями адресних листків прибуття/вибуття.
07.01.2026 позивач звернулась до пенсійного органу із заявою про призначення їй пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», додавши всі необхідні документи. Та, відповідач своїм рішенням відмовив у призначенні пенсії вказавши безпідставно та необґрунтовано, що період проживання/роботи заявниці у зоні гарантованого добровільного відселення починаючи з 26.06.1987 по 01.01.1993 3 роки 3 місяці 4 днів, відповідно право на зниження пенсійного віку 1 рік. 
Зауважує, що проживала позивач у зоні безумовного (обов`язкового) відселення станом на 01.01.1993 понад 4 роки, що дає право на зниження пенсійного віку на 4 роки, а не як застосовує відповідач проживання в зоні гарантованого добровільне відселення та підстави для зменшення пенсійного віку на 3 роки.
Спірне рішення порушує право позивача на соціальний захист у вигляді призначення та отримання пенсії на пільгових умовах, що стало підставою для звернення до суду.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 05.02.2026 відкрито провадження в адміністративній справі, справу визначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами та витребувано від відповідача ГУ ПФУ в Одеській області за ініціативою суду належним чином завірені докази у вигляді відмовних матеріалів пенсійної справи позивача.
У поданому до суду відзиві відповідач наполягає на правомірності прийнятого спірного № 103750007336 від 15.01.2026 про відмову у призначені пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 . Вказує, що за результатом розгляду заяви від 07.01.2026 та доданим до неї документів, враховуючи норму частини 2 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», встановлено період проживання/роботи заявниці у зоні гарантованого добровільного відселення починаючи з 26.06.1987 по 01.01.1993, що складає 3 роки 3 місяці 4 дні, та відповідно право на зниження пенсійного віку застосовується 1 рік, що не надає права на призначення спірної пенсії. В позові просить відмовити. 
05.03.2026 до суду надійшли витребувані судом відмовні матеріали пенсійної справи позивача.
Розглянувши позовну заяву, відзив, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд встановив таке.
ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно копії посвідчення серії НОМЕР_1 (категорія 3), виданого Київською облдержадміністрацією 23.03.1993, постійно працювала та проживала у зоні безумовного (обов`язкового) відселення.
Згідно дублікату посвідчення серії НОМЕР_2 (категорії 3), виданого Київською обласною державною адміністрацією 16.08.2016, ОСОБА_1 є потерпілою від Чорнобильської катастрофи.
ОСОБА_1 , у віці 56 років, 07.01.2026 звернулася до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», до якої додала копії наступні, зокрема, документи:
- паспорту,
- РНОКПП,
- посвідчення серії НОМЕР_1 (категорія 3), 
- дублікату посвідчення серії НОМЕР_2 (категорії 3),
- довідки №8, виданої Поліською районною державною адміністрацією 20.12.2018, копією повідомлення від 06.12.2018 року Іванківського районного відділу УДМС України в Київській області,
- довідки про зміну назви організації від 05.03.2024 №9,
- архівної довідки №05-07/390, виданої архівним відділом Вишгородської районної державної адміністрації 30.05.2024, 
- довідки №05-07/195-196, виданої архівним відділом Вишгородської районної державної адміністрації 03.04.2024,
- інші документи на підтвердження стажу.
За результатом розгляду заяви та доданим до неї документів, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області 15.01.2026 прийнято рішення 103750007336 про відмову у призначенні пенсії за віком, виходячи з того, що за наданими документами встановлено період проживання/роботи заявниці у зоні гарантованого добровільного відселення починаючи з 26.06.1987 по 01.01.1993 - 3 роки 3 місяці 4 дні, та відповідно до частини 2 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», право на зниження пенсійного віку встановлено - 1 рік. 
Також в рішенні зазначено про те, що необхідний страховий стаж відповідно до статті 55 Закону України становить 25 років, страховий стаж заявниці склав 34 роки 3 місяці. Результати розгляду документів, доданих до заяви за доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди. Право на пенсійні виплати з 03.01.2029.
Отримавши рішення про відмову у призначенні пенсії, вважаючи таке протиправним, позивач звернулась до суду із даним позовом за захистом порушених прав.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд зазначає наступне.
Згідно статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до преамбули Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII від 28.02.1991 (далі - Закон №796, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), цей закон визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.
За частини 1 статті 55 Закону №796 особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Згідно частини 2 статті 55 Закону №796 потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні безумовного (обов`язкового) відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 2 років, мають право на зменшення пенсійного віку на 4 роки* та додатково 1 рік за кожний рік проживання, роботи, але не більше 9 років
Початкова величина (4 роки*) зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Відтак, обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі вказаного абзацу частини 2 статті 55 Закону №796 є факт проживання та/або праці такої особи у зоні у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше 2 років з 26.04.1986 до 01.01.1993.
Позивачем на підтвердження реєстрації та проживання з 26.06.1987 року по 28.08.1991 рік у зоні безумовного (обов`язкового) відселення було надано до пенсійного органу копії довідки №8, виданої Поліською районною державною адміністрацією 20.12.2018 згідно якої відповідно ОСОБА_1 з 26.06.1987 року по 28.08.1991 рік прожила у зоні безумовного (обов`язкового) відселення, а саме у смт Поліське Поліського району Київської області.
Також, з наданої копії повідомлення Іванківського районного відділу УДМС України в Київській області від 06.12.2018 року, ОСОБА_2 , була прописана за адресою: АДРЕСА_1 з 26.06.1987 року по 28.08.1991 рік. 
Зазначене також підтверджується наданими копіями архівної довідки №05-07/390, виданої архівним відділом Вишгородської районної державної адміністрації 30.05.2024 року, копією довідки №05-07/195-196, виданої архівним відділом Вишгородської районної державної адміністрації 03.04.2024 та копіями адресних листків прибуття/вибуття.
Згідно довідки №01-32/25, виданої Поліською селищною радою Вишгородського району Київської області 17.06.2025, смт. Поліське Поліського району Київської області, відноситься до зони безумовного (обов`язкового) відселення та відселено внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС. Підстава: Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», постанова Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 року №791-ХІІ, постанова Кабінету Міністрів Української РСР від 23.07.1991 року №106.
Суд враховує, що відповідач не виклав зауважень до поданих позивачем документів, зафіксував стаж позивача 34 роки 3 місяці.
У справі не є спірним отриманий позивачем статус чи віднесення смт. Поліське Поліського району Київської області до зони безумовного (обов`язкового) відселення та відселено внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.
Відповідач за встановлених обставин зазначає у спірному рішенні про період проживання/роботи позивача 26.06.1987 року по 01.01.1993 рік та обчислив - 3 роки 3 місяці 4 дні та право на зниження пенсійного віку обрахував як 1 рік.
В свою чергу, суд вважає необхідним зазначити, що згідно частин 1 та 3 статті 65 Закону №796 учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.
Посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.
Відповідно пункту 4 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1992 №501, потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 1 січня 1993 р. прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років і відселені або самостійно переселилися з цих територій, а також постійно проживають або постійно працюють у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, і віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення зеленого кольору, серія Б.
Пунктом 10 Порядку №501 передбачено, що видача посвідчень провадиться, потерпілим і учасникам ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС - Радою Міністрів Республіки Крим, обласним, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій за місцем проживання.
Громадянам, які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 1 січня 1993 р. прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, - на підставі довідки встановленого зразка.
Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 7 липня 2014 року №13-1).
Пунктом 4.7 розділу ІV Порядку №22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Згідно з підпунктом 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1, документами, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку потерпілим від Чорнобильської катастрофи є:
- для осіб, які постійно працювали (працюють) на територіях радіоактивного забруднення, додаються документи, видані підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування, що підтверджують період(и) постійної роботи в населених пунктах, віднесених до відповідних територій радіоактивного забруднення;
- для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування;
- посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що єдиним документом, який підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи та надає право користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема, призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення - Потерпілий від Чорнобильської катастрофи.
Судом встановлено, що позивачу видано посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) Серії НОМЕР_1 , відповідно до якого ОСОБА_1 має право на пільги та компенсації, встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для осіб, які постійно проживають та постійно працюють у зонах безумовного (обов`язкового) відселення.
Отже, наявне у позивача посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи підтверджує факт проживання останнього у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 1 січня 1993 року не менше двох років.
Суд зазначає, що наявність у позивача посвідчення особи, яка постійно проживав на території зони безумовного (обов`язкового) відселення (3 категорія) не є безумовною підставою, яка автоматично підтверджує право позивача на зменшення його пенсійного віку та призначення пенсії за пунктом 2 частини першої статті 55 Закону № 796, позаяк положенням цієї норми чітко встановлені підстави за яких пенсійний вік зменшується, а пенсія призначається зі зменшенням пенсійного віку - а зокрема «особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні безумовного (обов`язкового) відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 2 років - на 4 роки* та додатково 1 рік за кожний рік проживання, роботи, але не більше 9 років».
Позиція суду щодо пільг особи за наявності в неї посвідчення узгоджується із правовими висновками Верховного Суду сформованими у постанові від 18 березня 2025 року у справі №460/27065/23.
Суд зазначає, що факт проживання або праці особи на території зони безумовного (обов`язкового) відселення засвідчує довідка органу державної влади чи органу місцевого самоврядування.
Відповідно слідує встановити право на застосування початкової величини згідно примітки вказаної норми статті 55 Закону № 796.
Згідно довідки №8, виданої Поліською районною державною адміністрацією 20.12.2018, ОСОБА_1 з 26.06.1987 року по 28.08.1991 рік прожила у зоні безумовного (обов`язкового) відселення, а саме у смт Поліське Поліського району Київської області.
Для обрахунку зменшення пенсійного віку суд враховує також записи в трудовій книжці позивача НОМЕР_3 , з якої вбачаються відомості щодо періоду навчання в Богуславському СПТУ №16 з 01.09.1988 по 30.06.1989 (запис №1), робота в Поліському райпобуткомбінаті з 04.07.1989 по 01.11.1989 (записи №2-3). 
Вказані записи не заперечувались відповідачем.
Страховий стаж позивача складає більше 34 років, що вказано у спірному рішенні також відповідачем.
Відповідно, судом встановлено постійне проживання та працю позивача в зоні безумовного (обов`язкового) відселення смт. Поліське з 26.06.1987 року по 28.08.1991 рік (3 роки 3 місяці 4 дні), що надає право застосувати початкову величину 4 роки зменшення пенсійного віку, оскільки на 1 січня 1993 року проживання та праця у зоні безумовного (обов`язкового) відселення склала більше 2 років.
Тобто, станом на дату звернення позивача до пенсійного органу із заявою із доданими документами, згідно ст. 55 Закону № 796 строк проживання та праці у зоні безумовного (обов`язкового) відселення складав 3 роки 3 місяці 4 дні, та враховуючи вимоги визначені ст. 26 Закону №1058-IV стаж страховий 34 роки 3 місяці, визнаний відповідачем, відповідно, позивач мала право на призначення спірної пенсії зі зменшенням пенсійного віку.
На дату звернення позивача до пенсійного органу вік становив - 56 років.
Відтак, початкова величина до застосування обраховується 4 роки згідно примітки до частини 2 ст. 55 Закону № 796.
Суд наголошує, що основними документами, що підтверджують право позивача на пільги та компенсації, встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», є посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та право на застосування початкової величини довідка органу державної влади чи органу місцевого самоврядування.
Суд зауважує, що в даній справі розглядаються докази щодо зони безумовного (обов`язкового) відселення, а не щодо зони гарантованого добровільного відселення, із відповідним обов`язковим проживанням, праці, чим керується відповідач у спірному рішенні.
Відтак, суд дійшов висновку про наявність у позивача права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зі зниженням пенсійного віку.
Отже, враховуючи вищезазначене суд дійшов висновку, що рішення № 103750007336 від 15.01.2026 про відмову у призначені пенсії за віком ОСОБА_1 є протиправним та підлягає скасуванню.
З огляду на те, що суд дійшов висновку щодо протиправності рішення від 11.01.2024 № 104650016416 про відмову в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, а також встановивши наявність усіх передумов для призначення позивачу пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», тому задоволенню підлягає і похідна від основної вимоги щодо зобов`язання призначити позивачу пенсію за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 03.01.2026.
Суд вказує, що дії зобов`язального характеру має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, який визначений за принципом екстериторіальності для розгляду заяви позивача.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 08.02.2024 у справі № 500/1216/23 та від 07.05.2024 у справі №460/38580/22.
Суд зазначає про відсутність обставин втручання у дискреційні повноваження відповідача задовольняючи похідні позовні вимоги оскільки за наслідками розгляду справи судом не встановлено наявність права розсуду пенсійного органу у питанні призначення позивачу спірної пенсії, оскільки право на таке призначення встановлено судом та у висновку суду спірне рішення визнано протиправним та скасовано. 
Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно частин першої-четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 5 статті 242 КАС України).
Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані.
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «RuizTorija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Згідно з вимогами пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд не вбачається необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у справі.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані сторонами, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення даного позову.
Враховуючи частину 1 статті 139 КАС України понесені позивачем витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню на його користь 1064,96 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст. ст. 2, 73-77, 90, 139,143, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -
в и р і ш и в:
Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 103750007336 від 15.01.2026 року про відмову у призначені пенсії за віком.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити пенсію ОСОБА_1 за віком на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку відповідно до положень статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з 03.01.2026 року.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області (ЄДРПОУ 20987385) витрати по сплаті судового збору у сумі 1064,96грн (одна тисяча шістдесят чотири гривні дев`яносто шість копійок).
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Войтович І. І.