Справа № 650/798/26
провадження № 2/650/1849/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 вересня 2026 року | селище Велика Олександрівка

Великоолександрівський районний суд Херсонської області у складі головуючого судді Сікори О.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
Акціонерне товариство «УНІВЕРСАЛ БАНК» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 16 липня 2019 року.
Позов обґрунтовано тим, що 16 липня 2019 року відповідачка підписала Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг «Monobank», у зв`язку з чим їй було відкрито поточний рахунок та надано можливість користуватися кредитними коштами за платіжною карткою. Банк зазначає, що свої зобов`язання виконав, а відповідачка належним чином кредит не повернула.
Позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість станом на 03 липня 2025 року в загальному розмірі 21 979 грн 25 коп, яку визначає як загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), а також 3 028 грн судового збору. Заборгованість за пенею та за порушення грошового зобов`язання у розрахунку банку визначена у розмірі 0 грн.
Відповідачка подала відзив, у якому позов не визнає. При цьому вона прямо не заперечує факту укладення 16 липня 2019 року договору про надання банківських послуг «Monobank» та отримання кредитного ліміту.
Заперечення відповідачка обґрунтовує тим, що з лютого 2022 року перебуває у місті Скадовську Херсонської області, яке є тимчасово окупованою територією, у зв`язку з чим позбавлена можливості користуватися українськими банківськими сервісами та здійснювати платежі. Посилаючись на статтю 617 ЦК України, вважає такі обставини непереборною силою. Крім того, зазначає, що її єдиним доходом є пенсія у розмірі 2 361 грн, просить у разі задоволення позову врахувати обмеження щодо звернення стягнення на пенсійні виплати та надати розстрочку виконання рішення.
Справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши письмові докази у їх сукупності, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до статей 12, 13, 76, 77, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом.
Згідно з частиною першою статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.
За змістом статей 509, 526, 530, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, а договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статей 1049, 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю отримані грошові кошти у строк та в порядку, встановлені договором, а за кредитним договором кредитодавець надає грошові кошти позичальникові, який зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти на умовах договору.
Матеріалами справи підтверджено, що 16 липня 2019 року ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг «Monobank». Банк відкрив їй рахунок та надав платіжну картку № НОМЕР_1 . Довідкою банку підтверджується встановлення та зміна кредитного ліміту, який з 30 серпня 2022 року становив 20 700 грн.
Факт укладення договору та отримання кредитного ліміту відповідачка у відзиві не заперечує. Рух коштів за рахунком також свідчить про фактичне користування кредитними коштами, здійснення видаткових операцій та внесення коштів на погашення заборгованості. Отже, суд вважає доведеними існування між сторонами кредитних правовідносин та обов`язок відповідачки повернути фактично отримані і неповернуті кредитні кошти.
Разом з тим заявлений банком розмір заборгованості підлягає перевірці судом, оскільки назва певної суми у розрахунку банку «тілом кредиту» сама по собі не визначає її правову природу.
Підписана відповідачкою Анкета-заява від 16 липня 2019 року не містить визначеного розміру процентної ставки, строків здійснення періодичних платежів, а також безпосередньо погодженої умови про збільшення тіла кредиту на суму нарахованих процентів.
На підтвердження умов кредитування банк подав, зокрема, Витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи та Тарифи. Проте надана редакція Умов набрала чинності 24 листопада 2021 року, тобто більш ніж через два роки після підписання відповідачкою Анкети-заяви. Поданий Паспорт споживчого кредиту містить інформацію, актуальну до 01 січня 2023 року, і не містить належних даних, які б давали змогу встановити, що саме цей документ із наведеними у ньому процентними ставками був наданий відповідачці та погоджений нею 16 липня 2019 року. За таких обставин ці документи не є достатнім доказом погодження сторонами саме на час укладення договору конкретного розміру процентної ставки та порядку капіталізації процентів.
Такий підхід відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 18 травня 2022 року у справі № 697/302/20. У цій справі, яка також стосувалася договору «Monobank», Верховний Суд виходив із того, що за відсутності у підписаній анкеті-заяві визначеної процентної ставки та строків здійснення періодичних платежів банк не довів погодження позичальником відповідних умов, а суми, безпідставно спрямовані банком на сплату процентів, не можуть збільшувати заборгованість за тілом кредиту. Аналогічний загальний підхід щодо необхідності повернення саме фактично отриманої суми кредитних коштів та недопустимості покладення на споживача непогоджених платежів сформульовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.
Із наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що банк не лише нараховував проценти, але й фактично збільшував на їх суму показник тіла кредиту: на кінець відповідного місяця проценти відображалися як нараховані, а наступного дня - як сплачені, одночасно на цю саму суму збільшувався залишок заборгованості за наданим кредитом.
Так, 31 січня 2022 року банк нарахував 919 грн 06 коп процентів, а 01 лютого 2022 року ця сума відображена як сплачена та одночасно збільшила залишок тіла кредиту з 15 709 грн 04 коп до 16 628 грн 10 коп. Аналогічний механізм простежується надалі: 28 лютого 2022 року - 454 грн 12 коп, 31 березня 2022 року - 501 грн 99 коп, 30 квітня 2022 року - 262 грн 75 коп, 31 травня 2022 року - 301 грн 37 коп, 30 червня 2022 року - 576 грн 30 коп, 31 липня 2022 року - 613 грн 80 коп, 31 серпня 2022 року - 633 грн 33 коп, 30 вересня 2022 року - 632 грн 10 коп, 31 жовтня 2022 року - 673 грн 01 коп.
Загальна сума таких процентів за період після останнього повного погашення тіла кредиту становить 5 567 грн 83 коп.
Суд окремо враховує, що з розрахунку банку вбачається повне погашення залишку тіла кредиту до 0 грн 06 грудня 2021 року. Тому процентні нарахування, які були капіталізовані раніше та після яких заборгованість була повністю погашена, не входять до кінцевого залишку боргу і повторно із заявленої суми не віднімаються. Після 06 грудня 2021 року залишок тіла кредиту до нуля не погашався, у зв`язку з чим наведені вище суми капіталізованих процентів увійшли до кінцевого розміру заборгованості, який банк визначив як тіло кредиту.
Таким чином, із заявлених до стягнення 21 979 грн 25 коп підлягає виключенню 5 567 грн 83 коп непогоджених процентів, які банк включив до тіла кредиту. Розмір фактично неповернутих кредитних коштів, доведений належними доказами, становить 16 411 грн 42 коп (21 979,25 грн - 5 567,83 грн). У стягненні решти 5 567 грн 83 коп необхідно відмовити.
Доводи відповідачки про необхідність повної відмови у позові у зв`язку з тимчасовою окупацією міста Скадовська та дією обставин непереборної сили суд відхиляє.
Стаття 617 ЦК України передбачає можливість звільнення особи від відповідальності за порушення зобов`язання за наявності випадку або непереборної сили, однак не припиняє самого грошового зобов`язання та не звільняє боржника від обов`язку повернути фактично отримані кредитні кошти. У цій справі банк не заявляє до стягнення пеню, штраф чи інші санкції за прострочення, а предметом спору є повернення суми кредиту. Тому наведені відповідачкою обставини не є підставою для відмови у стягненні фактично отриманих і неповернутих коштів.
Посилання відповідачки на розмір її пенсії та встановлені законом обмеження щодо звернення стягнення на пенсійні виплати також не впливає на вирішення спору по суті. Порядок та межі звернення стягнення на доходи боржника регулюються законодавством про виконавче провадження і стосуються стадії виконання судового рішення, а не встановлення наявності та розміру цивільного зобов`язання. Тому підстав зазначати у резолютивній частині цього рішення окреме обмеження щодо звернення стягнення на пенсію відповідачки немає.
Щодо прохання відповідачки про розстрочку виконання рішення суд зазначає, що питання відстрочення або розстрочення виконання судового рішення врегульоване статтею 435 ЦПК України. При вирішенні такого питання суд враховує обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, а також матеріальний стан фізичної особи та інші обставини.
Водночас відповідачка не визначила конкретного строку розстрочки, розміру та періодичності платежів, не запропонувала графіка виконання рішення і, крім довідки про розмір пенсії, не надала достатніх відомостей про свій майновий стан у цілому. За таких обставин суд не вбачає підстав для розстрочення виконання рішення саме під час його ухвалення. Це не позбавляє відповідачку права після ухвалення рішення звернутися до суду із належно обґрунтованою заявою у порядку статті 435 ЦПК України.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позовні вимоги задоволено на 74,6678 % від заявленої суми (16 411,42 грн із 21 979,25 грн). Тому з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню 2 260 грн 94 коп судового збору пропорційно задоволеним вимогам із фактично сплачених позивачем 3 028 грн.
Оцінивши докази відповідно до статті 89 ЦПК України в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.
Керуючись статтями 12, 13, 76-82, 89, 141, 247, 263-265, 274, 279 ЦПК України, статтями 509, 526, 530, 617, 629, 1048, 1049, 1054 ЦК України, суд
ВИРІШИВ:
Позов Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК», код ЄДРПОУ 21133352, заборгованість за Договором про надання банківських послуг «Monobank» від 16 липня 2019 року у розмірі 16 411 (шістнадцять тисяч чотириста одинадцять) грн 42 коп.
У задоволенні позову в частині стягнення 5 567 (п`ять тисяч п`ятсот шістдесят сім) грн 83 коп відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» 2 260 (дві тисячі двісті шістдесят) грн 94 коп судового збору.
У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Херсонського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне найменування та місцезнаходження сторін:
Позивач: Акціонерне товариство «УНІВЕРСАЛ БАНК», код ЄДРПОУ 21133352, місцезнаходження: 04080, м. Київ, вул. Оленівська, буд. 23.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя      О.О. Сікора