Справа №214/553/25
2/705/519/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2026 року м. Умань
Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого - судді Годік Л.С. 
при секретарі Запорожченко О.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Умань цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В: 
Відповідно до ухвали Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.04.2025 до Уманського міськрайонного суду Черкаської області надішли матеріали цивільної справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Ухвалою судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Малаховської І.Б. відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Ухвалою судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області Годік Л.С. від 20.05.2025 матеріали вказаної цивільної справи прийнято до свого провадження та визначено продовжити розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, з викликом сторін. 
З матеріалів справи вбачається, що представник позивача ТОВ «Фінансова Компанія «Еліт Фінанс» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 07.10.2013 між АТ «Альфа-банк» та відповідачем шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) уклали угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, відповідно до умов якого АТ «Альфа банк» надав позичальнику кредит для особистих потреб. Ліміт кредитної лінії у розмірі 75 000 грн, процентна ставка 24% річних, тип процентної ставки фіксований, обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 7% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн. Договір кредитної лінії укладено з відповідачем у електронній формі відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію», який має силу договору, укладеного в письмовій формі та підписаний сторонами. АТ «Альфа банк» виконав умови кредитного договору та надав відповідачу у розпорядження кредитні кошти. Станом на 20.12.2021 у відповідача наявна заборгованість у розмірі 40280,71 грн. Згодом, 20.12.2021 між АТ «Альфа банк» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача. Таким чином, ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» набуло статусу кредитора за кредитним договором від 07.10.2013, укладеним між АТ «Альфа-банк» та відповідачем. Тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 40280,71 грн та судові витрати: судовий збір у розмірі 3028 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 9200 грн.
Представник позивача в судове засідання не з?явився. В матеріалах справи наявна заява від представника ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» Плачинда К.О., в якій він підтримує заявлені позовні вимоги та просить справу розглядати у його відсутність.
Відповідач ОСОБА_1 та його представник – адвокат Боровська Ю.Ю. в судове засідання не з`явилися. В матеріалах справи наявна заява представника відповідача в якій вона просить розгляд справи проводити без її участі та участі ОСОБА_1 та прийняти до уваги подані письмові пояснення.
У поданих письмових поясненнях представник відповідача зазначає, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» є незаконними, не обгрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення, оскільки, в позовній заяві позивач вказує про те, що 07.10.2013 року між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 , шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти), було укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Ліміт кредитної лінії у розмірі 75000,00 грн, процентна ставка 24%, тип процентної ставки фіксований. Обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 5% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50,00 грн.. На підтвердження зазначених обставин, позивачем до позову надано копію анкети – заяви про акцент, довідку про умови кредитування та заяву про відкриття проточних рахунків, підписаних ОСОБА_1 .. При цьому, в жодному із вказаних документів відсоткова ставка в розмірі 24% не зазначена. У анкеті-заяві відсутні домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами у вказаному розмірі, штрафних санкцій, тому вважає не можливо встановити правильність нарахованих сум заборгованості. Також, позивачем не надано жодних доказів про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг. Позивачем до позову не надано й витягу умов та правил банківських послуг запропонованих відповідачу, що діяли на день складення анкети-заяви із зазначенням розміру відсотків на які посилається позивач. Також вважає, що при укладенні договору АТ «Альфа-Банк» не дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк, оскільки вищезазначене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі №342/180/17-ц від 03.07.2019 року. Крім того, до позовної заяви стороною позивача, окрім Анкети-заяви про акцепт публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в рамках продукту «Максимум» (яка не містить істотних умов договору кредитування таких як: відсотки за користування кредитом, штрафні санкції, порядок повернення кредиту, тощо), не додано жодних інших доказів у підтвердження позовних вимог, зокрема не додано: оферту публічної пропозиції із істотними умовами договору на які посилається сторона у позовній заяві, а також паспорт споживчого кредиту, що унеможливлює встановити всі істотні умови кредитного договору та перевірити правильність нарахування заборгованості за кредитним договором, розрахунок якої наданий позивачем. Також з наданої анкети-заяви не вбачається укладення між сторонами договору №630947455, про який зазначено у наданій до позову виписці по рахунку з кредитної картки. У виписці з додатку до договору факторингу №4 зазначено залишок по тілу кредиту 35 858, 62 грн., а також залишок заборгованості за штрафними санкціями в розмірі 4422,10 грн., за рахунок якого було збільшено розмір заборгованості, яка стягується з відповідача на суму 40280,71 грн. Проте, матеріали справи не містять підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, а також про наявність домовленості сторін про розмір, порядок нарахування та сплату штрафних санкцій, які повинні були б сплачуватись на користь банку у разі не виконання відповідачем умов договору. В позову позивач зазначає про те, що між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем укладено угоду 07.10.2013 року. Однак, з наданих матеріалів до суду вбачається, що анкета заява про акцепт та заява про відкриття поточних рахунків в ПАТ «Альфа-Банк», підписана відповідачем 01.10.2013 року, при цьому в розрахунку заборгованості за кредитом наданого позивачем дату надання кредиту відповідачу зазначено 05.10.2013 року, а у виписці з додатку до договору факторингу №4 вбачається, що право вимоги відступлена за кредитним договором, що укладений 07.10.2013 року. З наданої виписки по рахунку з кредитної картки вбачається, що вона стосується СЕНС БАНК, що не узгоджується з іншими матеріалами справи, хоча у договорі факторингу первісним кредитором зазначено АТ «Альфа Банк». Доказів щодо правонаступництва або зміни назви банку суду не надано. Сам по собі розрахунок, складений позивачем ТОВ «ФК «»Еліт Фінанс», не є доказом наявності заборгованості у відповідача за тілом кредиту та заборгованості за порушення грошового зобов`язання. Будь-якого іншого розрахунку первісного кредитора заборгованості за тілом кредиту, який би становив суму в межах наданого максимального кредитного ліміту по картковому рахунку, позивачем суду не надано. Відповідно до п.2.1 наданого до позову договору факторингу, зазначено, що фактор ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (АТ «Альфа-Банк») за плату, а клієнт відступає фактору, а фактор набуває належне клієнтові право вимоги до боржників за договорами перелік яких наведено в додатку №1-1 до цього договору. Проте, вказаний додаток №1-1, який є невід`ємною частиною договору та який містить перелік боржників суду не надано. При цьому, долучений до матеріалів позовної заяви Акт приймання-передачі реєстру боржників, а також платіжний документ не підтверджує того факту, що АТ «Альфа-банк» за договором факторингу №4 від 20.12.2021 року передало право вимоги за кредитним договором, який було укладено саме з відповідачем. Водночас, зі змісту виписки з реєстру боржників вбачається, що він сформований шляхом довільного внесення до змісту документа відомостей про особу боржника, номер кредитного договору, суми заборгованості, тощо та не має будь-якої пов`язаності з Реєстром боржників у паперовому чи електронному вигляді. Крім того, згідно виписки з реєстру боржників АТ «Альфа Банк» відступило право вимоги ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» за договором № ССNG-630034259, а в виписці по рахунку зазначено договір №630034259, що є різними договорами. Вважає, що позивачем не підтверджено набуття права вимоги в спірних правовідносинах. Також вважає за необхідне зазначити, що відповідач не отримував жодних повідомлень від ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» та позивачем не надано суду доказів направлення письмового повідомлення відповідачу про відступлення права грошової вимоги, що свідчить про відсутність з боку позивача вчинених передбачених законом або договором обов`язків та на необізнаність відповідача про зміну її кредитора у зобов`язанні.
У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів.
Суд, розглянувши подані документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що 07.10.2013 між АТ «Альфа-банк» та відповідачем ОСОБА_1 шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) уклали угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № CCNG-630034259, відповідно до умов якої АТ «Альфа банк» надав позичальнику кредит для особистих потреб. Ліміт кредитної лінії у розмірі 75 000 грн, процентна ставка 24% річних, тип процентної ставки фіксований, обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 7% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн.
АТ «Альфа банк» виконав умови кредитного договору та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти.
Договір кредитної лінії укладено з відповідачем у електронній формі відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію», який має силу договору, укладеного в письмовій формі та підписаний сторонами.
20.12.2021 між АТ «Альфа банк» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача. Таким чином, ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» набуло статусу кредитора за кредитним договором від 07.10.2013, укладеним між АТ «Альфа-банк» та відповідачем ОСОБА_1 .
Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання позичальнику кредиту.
В свою чергу, відповідач не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 20.12.2021 складає 40280,71 грн, з яких: 35858,61 грн – залишок по тілу кредиту та 4422,10 грн – залишок заборгованості за штрафними санкціями.
В силу вимог ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За приписами ч.1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Положеннями ст. 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно ст.1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Враховуючи надані позивачем докази переходу прав вимоги за договором про надання кредиту суд дійшов висновку, що позивач набув права вимоги до відповідача ОСОБА_1 .
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до вимог ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
Відповідно до ст. ст.525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК.
Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно зі ст. 10 Закону України «Про електронну комерцію», електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (ст. 11 Закону).
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з абз. 1 ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно зі ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
У ч.1 ст.1050 ЦК України зазначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідачем в ході розгляду справи не надано альтернативного розрахунку заборгованості за кредитним договором, останній не скористався своїм процесуальним правом щодо надання відзиву на позов та доказів на підтвердження своїх заперечень проти позову, в разі наявності таких.
Враховуючи диспозитивність цивільного судочинства, та надані позивачем докази, суд дійшов висновку, що розмір заборгованість є обґрунтованим та підстав не довіряти розрахункам у суду не має.
Відповідачем не надано жодного доказу на спростування доводів позивача.
Відповідач користувався наданими коштами, заперечень щодо незгоди із наданим кредитом та розміром нарахованої заборгованості суду не надав, доказів про відсутність заборгованості у розмірі вказаному позивачем, суду ним також не надано, а тому права позивача порушені та підлягають захисту в судовому порядку шляхом задоволення позову, оскільки відповідачем були порушені умови договору щодо своєчасного погашення заборгованості та сплати обумовлених договором платежів.
З урахуванням цього, неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими.
Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Крім того, позивач просить стягнути з відповідача понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 9200 грн.
Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Розглянувши вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача 9200 грн. 00 коп. - витрати на правову допомогу, суд зазначає наступне.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Представником позивача зазначено, що витрати на правничу допомогу адвоката становлять в розмірі 9200 грн., та в якості підтвердження до суду було надано: копію Договору про надання правової допомоги №03-07/24 від 03.07.2024; копію Акту №1 приймання-передачі наданих послуг від 15.07.2024 та копію платіжної інструкції №4952 від 01.10.2024. 
При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Враховуючи викладене, а також те, що заявлені представником позивача витрати у сумі 9200 грн. є неспівмірними зі складністю цієї справи (справа розглядалася в спрощеному позовному провадженні), суд дійшов висновку про часткове задоволення витрат на правову допомогу в сумі 3000 грн..

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 258, 259, 263-264, 274, 279 ЦПК України, суд
В И Р І Ш И В:
Позов - задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Еліт Фінанс» (ЄДРПОУ 40340222) заборгованість за кредитним договором у розмірі 40280 (сорок тисяч двісті вісімдесят) грн 71 коп..
Стягнути з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Еліт Фінанс» (ЄДРПОУ 40340222) судовий збір у розмірі 3028 грн. та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 3000 грн..
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя Леся Сергіївна Годік