Справа № 127/10201/20
Провадження № 22-ц/801/1440/2026
Категорія: 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Романюк Л. Ф.
Доповідач:Ковальчук О. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2026 року	Справа № 127/10201/20	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Ковальчука О. В.,
суддів: Берегового О. Ю., Панасюка О. С., 
за участю секретаря судового засідання Кулішко Б. А., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою Міністерства розвитку громад та територій України про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, виданого у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Міністерства інфраструктури України, Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
за апеляційною скаргою Міністерства розвитку громад та територій України на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області, ухвалену у цій справі 20 квітня 2026 року у місті Вінниця суддею цього суду Романюк Л. Ф., дата виготовлення повного тексту ухвали відповідає даті ухвалення, 

УСТАНОВИВ:

У березні 2026 року Міністерство розвитку громад та територій України (до перейменування Міністерство інфраструктури України, далі - Міністерство) звернулося до суду із заявою про визнання виконавчого листа, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області 26.04.2023 у даній справі, таким, що не підлягає виконанню.
Свої вимоги мотивувало тим, що 25.10.2021 рішенням Вінницького міського суду Вінницької області у справі № 127/10201/20 відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до Міністерства інфраструктури України, Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», з вимогами про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства інфраструктури України від 08.10.2019 № 8-Ос «Про керівника Одеської філії ДП «АМПУ», визнання протиправним та скасування наказу від 18.11.2019 № 36-Ос «Про внесення змін до наказу Міністерства інфраструктури України від 08.10.2019 № 8-Ос», поновлення ОСОБА_2 на посаді начальника Одеської філії ДП «АМПУ», стягнення з ДП «АМПУ» середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
11.01.2022 постановою Вінницького апеляційного суду вказане рішення залишено без змін.
22.03.2023 постановою Верховного Суду рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25.10.2021 та постанову Вінницького апеляційного суду від 11.01.2022 скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до ДП «АМПУ» задоволено частково. Поновлено ОСОБА_2 на посаді начальника Одеської філії ДП «АМПУ» з 09.10.2019. Стягнуто з ДП «АМПУ» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 2851451,52 грн. без вирахування сум з утримання податків та зборів за період з 09.10.2019 по 22.03.2023. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
З огляду на викладене, Міністерство вважає, що остаточне судове рішення у даній справі не містить жодних зобов`язань Міністерства перед ОСОБА_2 . 
Разом із тим, 26.04.2023 Вінницьким міським судом Вінницької області видано виконавчий лист, відповідно до якого ОСОБА_2 поновлено на посаді начальника Одеської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрації Одеського морського порту) з 09.10.2019. Боржником у виконавчому листі зазначено Міністерство розвитку громад та територій України, а стягувачем – ОСОБА_2 
16.03.2026 державним виконавцем Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Савкою Л. О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №80505749 з виконання вказаного вище виконавчого листа.
За таких обставин, Міністерство просило визнати суд першої інстанції помилковим та таким, що з інших причин не підлягає виконанню, виконавчий лист, виданий 26.04.2023 Вінницьким міським судом Вінницької області у даній справі.
20.04.2026 ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області відмовлено у задоволенні заяви Міністерства розвитку громад та територій України про визнання виконавчого листа №127/10201/20, виданого 26.04.2023, таким, що не підлягає виконанню.
Не погодившись із цим судовим рішенням, Міністерство подало апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати, постановити нове, яким визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист № 127/10201/20, виданий 26.04.2023, та вирішити питання розподілу судових витрат.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що оскаржувану ухвалу винесено без повного з`ясування обставин, які мають значення для справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
Апелянт вказує, що позов ОСОБА_2 було подано як до Міністерства, так і до ДП  «АМПУ», проте постановою Верховного Суду від 22.03.2023 позовні вимоги ОСОБА_2 до ДП «АМПУ» задоволено частково. У задоволенні решти вимог відмовлено. З огляду на це, Міністерство не може бути боржником у виконавчому провадженні, оскільки судове рішення не покладає на нього жодних зобов`язань.
Апеляційна скарга також містить клопотання про вирішення питання про зупинення виконавчих дій та заходів примусового виконання постанови Верховного Суду від 22.03.2023 у справі № 127/10201/20 до апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали, але таке клопотання не могло бути задоволене, оскільки з огляду на положення Глави 1 Розділу V ЦПК України щодо апеляційного провадження апеляційний суд не наділений такими повноваженнями.
21.07.2026 представник Міністерства розвитку громад та територій України Лов`як С. С. через підсистему “Електронний суд” надіслала додаткові пояснення, у яких вказала, що постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2026 № 963 «Деякі питання оптимізації системи центральних органів виконавчої влади» Міністерство розвитку громад та територій України перейменовано на Міністерство з відновлення, інфраструктури та транспорту України. Також вказала, що відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань юридичну особу Міністерство розвитку громад та територій України перейменовано на Міністерство з відновлення, інфраструктури та транспорту України без зміни ідентифікаційного коду 37472062.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 – адвокат Чернілевська Р. В. просить залишити оскаржувану ухвалу без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на її законність та обґрунтованість. Вважає, що матеріали справи та суть ухваленого рішення вказують на наявність вирішеного трудового спору та існування юридичного обов`язку поновлення позивача на посаді, що кореспондує суб`єктивному праву позивача вимагати його виконання. Натомість метою подання скарги є уникнення від обов`язку виконати судове рішення.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ДП «АМПУ» - Перейма Д. О. вказує, що при розгляді заяви Міністерства про визнання виконавчого листа №127/10201/20, виданого 26.04.2023, таким, що не підлягає виконанню, питання щодо змісту позовних вимог ОСОБА_2 щодо кожного з відповідачів судом не перевірялось, що фактично унеможливило належну перевірку доводів заявника.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Однак, ухвала суду першої інстанції цим вимогам не відповідає, тому апеляційний суд відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши її законність і обґрунтованість у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.
Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що в справі відсутні процесуальні підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а доводи Міністерства про те, що воно не є належним боржником, фактично стосуються тлумачення резолютивної частини судового рішення, незгоди із визначеним судом колом зобов`язаних осіб, порядку виконання рішення.
Ці питання не входять до предмета розгляду заяви в порядку статті 432 ЦПК України, оскільки при вирішенні питання про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд не вправі переглядати чи змінювати зміст судового рішення, яке набрало законної сили. Виконавчий лист видано на підставі чинного судового рішення, доказів його помилкової видачі не надано, обов`язок боржника, визначений судовим рішенням, не припинений та не виконаний.
Однак, із такими висновками суду першої інстанції неможливо погодитись з огляду на таке.
Апеляційним судом установлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25.10.2021 у справі №127/10201/20 в задоволенні позову ОСОБА_2 до Міністерства інфраструктури України, Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про визнання наказу про звільнення незаконним та поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено (т.4 а.с.23-29).
Постановою Вінницького апеляційного суду від 11.01.2022 в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 відмовлено, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25.10.2021 залишено без змін (т.4 а.с.145-149).
Постановою Верховного Суду від 22.03.2023 касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 жовтня 2021 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 11 січня 2022 року скасовано та ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_2 до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про визнання протиправними та скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено частково. Поновлено ОСОБА_2 на посаді начальника Одеської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрації Одеського морського порту) з 09 жовтня 2019 року. Стягнуто з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 2 851 451,52 грн без вирахування сум з утримання податків та зборів за період з 09 жовтня 2019 року по 22 березня 2023 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (т.5 а.с.107-111).
21.04.2023 ОСОБА_2 через свого представника - адвоката Шевченка В. В. звернувся до Верховного Суду з заявою про роз`яснення судового рішення, обґрунтувавши її тим, що він звернувся до суду з позовом до Міністерства інфраструктури України та Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», однак у резолютивній частині постанови зазначено лише Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» (т.5 а.с.119-120).
14.06.2023 Ухвалою Верховного Суду відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_2 про роз`яснення судового рішення, оскільки постанова не допускає кількох варіантів тлумачення, є мотивованою, чіткою і зрозумілою. Фактично ОСОБА_2 порушує питання щодо внесення нових даних у резолютивну частину судового рішення (т.5 а.с.138-139).
На виконання постанови Верховного Суду від 22.03.2023 Вінницьким міським судом Вінницької області 26.04.2023 видано виконавчий лист, відповідно до якого в графі: "суть вимоги" зазначено: «Суд вирішив: поновити ОСОБА_2 на посаді начальника Одеської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрації Одеського морського порту) з 09 жовтня 2019 року». Боржником вказано Міністерство інфраструктури України, код ЄДРПОУ 37472062 (т.4. а.с. 218 зворот - 219).
Зазначений виконавчий лист пред`явлено до виконання в Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, що підтверджується заявою ОСОБА_2 про примусове виконання рішення суду, надісланою поштовим зв`язком 05.03.2026 (т. 4 а. с.217 зворот - 221).
16.03.2026 державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Савка Л. О. винесла постанову про відкриття виконавчого провадження №80505749, у якій Боржником зазначено Міністерство розвитку громад та територій України, код ЄДРПОУ – 37472062 (т. 4 а.с. 221 зворот, 222).
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно з ч.1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Частиною 1 ст. 431 ЦПК України передбачено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. 
Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України “Про виконавче провадження” (далі – Закон України № 1404-VIII від 2 червня 2016 року) у виконавчому документі зазначаються:
1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;
2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;
3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;
4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);
реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);
5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;
6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);
7) строк пред`явлення рішення до виконання.
У виконавчому документі можуть зазначатися інші відомості (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі, місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, реквізити електронних гаманців боржника, номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти.
Аналіз змісту даної норми дає підстави для висновку, що виконавчий лист має містити резолютивну частину рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішення.
У даному провадженні є чинною і відповідно підлягає виконанню саме резолютивна частина постанови Верховного Суду від 22.03.2023, якою касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 жовтня 2021 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 11 січня 2022 року скасовано та ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_2 до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про визнання протиправними та скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено частково. Поновлено ОСОБА_2 на посаді начальника Одеської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрації Одеського морського порту) з 09 жовтня 2019 року. Стягнуто з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 2 851 451,52 грн без вирахування сум з утримання податків та зборів за період з 09 жовтня 2019 року по 22 березня 2023 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Виконавчий документ - це письмовий документ установленої форми і змісту, який видається судом для примусового виконання прийнятих ним у справах рішень, ухвал, постанов як підстава для їх виконання.
Органи виконавчої служби під час виконання рішень вчиняють дії згідно із змістом резолютивної частини рішення, яке зазначається у виконавчому листі, результатом цього має бути досягнення правового ефекту - фактичне виконання зазначеного у виконавчому листі рішення.
За правилами ч. 1, 2 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.
Якщо судове рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, чи рішення, яке підлягає виконанню, набрало законної сили, то відсутність матеріалів судової справи у зв`язку з їх витребуванням судом апеляційної або касаційної інстанції не перешкоджає розгляду заяви, передбаченої абзацом першим цієї частини, крім випадку зупинення виконання судового рішення судом касаційної інстанції або зупинення виконавчого провадження.
Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Отже, за змістом ст. 432 ЦПК України суд постановляє ухвалу про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) або якщо у боржника повністю або частково відсутній обов`язок у зв`язку з його припиненням; 3) або з інших причин.
Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили; коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання, та матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання).
Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом ст. 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.
Саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження. Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року, винесеній у справі № 2-4671/11.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України № 1404-VIII від 2 червня 2016 року сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.
У виконавчому листі, який видано у цій справі 26.04.2023, вказано боржником Міністерство інфраструктури України, що не відповідає обставинам справи та вимогам закону.
Так, у резолютивній частині постанови Верховного Суду відсутні висновки про задоволення позову ОСОБА_2 до Міністерства, як і відсутня вказівка про те, що часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 є солідарним обов`язком обох відповідачів.
Отже, названою постановою Верховного Суду у цій справі не покладено жодних обов`язків на Міністерство, а обов`язок виконання постанови покладено лише на ДП «АМПУ».
Визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого листа у цій справі, жодним чином не перешкоджає виконанню ухваленого у ній остаточного рішення суду за умови використання інших, передбачених ЦПК України, правових механізмів усунення недоліків як самого цього судового рішення, так і виданого на його виконання виконавчого листа.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги про те, що оскаржувану ухвалу винесено без повного з`ясування обставин, які мають значення для справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи, наслідком чого є задоволення апеляційної скарги та скасування помилкової ухвали суду першої інстанції, з ухваленням нової ухвали про задоволення заяви відповідно до положень ст. 376 ЦПК України.
Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Так, у поданій апеляційній скарзі апелянтом заявлено вимогу про вирішення питання розподілу судових витрат, на підтвердження яких долучено платіжну інструкцію № 283 від 29.04.2026 про сплату судового збору у розмірі 3328 грн. 
При цьому, під час подання зави до суду першої інстанції про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, судовий збір не сплачувався та вимоги про розподіл судових витрат не заявлялися.
Оскільки апеляційну скаргу задоволено, а процедура розгляду заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, здійснюється відповідно до статті 432 ЦПК України у порядку вирішення процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб) (розділ VI ЦПК України) у межах єдиного провадження, у якому ОСОБА_2 звільнений від сплати судового збору, тому сплачений Міністерством судовий збір за подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції підлягає компенсації за рахунок держави.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 432 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства розвитку громад та територій України задовольнити.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 20 квітня 2026 року скасувати та постановити нове судове рішення.
Задовольнити заяву Міністерства розвитку громад та територій України про визнання виконавчого листа, таким, що не підлягає виконанню.
Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист у справі № 127/10201/20, виданий Вінницьким міським судом Вінницької області 26.04.2023, стосовно боржника Міністерства інфраструктури України (код ЄДРПОУ 37472062).
Компенсувати за рахунок держави у порядку, установленому Кабінетом Міністрів України, на користь Міністерства розвитку громад та територій України (код ЄДРПОУ 37472062) 3328 гривень судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий    О. В. Ковальчук

Судді:    О. Ю. Береговий 

О. С. Панасюк