ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
8-й під`їзд, Держпром, майдан Свободи, 5, м. Харків, 61022 
тел. приймальня (057) 705-14-14, тел. канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41 
_______________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" вересня 2026 р. | м. Харків | Справа № 922/2311/26

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Ємельянової О.О. 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу 
за позовом | Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", 61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, буд. 11
до | Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "ГРІ", 61002, м. Харків, вул. Каразіна, буд. 7/9
про | стягнення 254 805,94 грн.
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

26.06.2026 року Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" звернулось до Господарського суду Харківської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "ГРІ" про стягнення:
- заборгованості за невиконання зобов`язань з оплати теплової енергії по індивідуальному договору про надання послуги з постачання теплової енергії в сумі 245 486,14 грн., яка утворилася за період: з жовтня 2023 року по березень 2024 року, з жовтня 2024 року по квітень 2025 року;
- заборгованості за абонентську плату за послуги з постачання теплової енергії по індивідуальному договору про надання послуги з постачання теплової енергії в сумі в сумі 9 319,80 грн. за період з серпня 2023 року по червень 2025 року.
Також, до стягнення заявлені судові витрати.
Ухвалою суду від 01.07.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/2311/26. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами. Встановлено відповідачу 15 (п`ятнадцятиденний) строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив - протягом 5 днів з дня отримання відзиву на позов. Крім того, суд звернута увага сторін, що 18 жовтня 2023 року вводяться в дію зміни до Господарського процесуального кодексу України, якими визначено ОБОВ"ЯЗКОВА реєстрація та використання електронних кабінетів у ЄСІТС для визначеного кола учасників судового процесу у господарських справах. У разі звернення до суду із документом особи, яка зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, передбачається настання процесуальних наслідків. Учасники справи ЗОБОВ"ЯЗАНІ в всіх заявах, що подаються до суду, зазначати відомості про наявність або відсутність в них електронних кабінетів. З детальним порядком реєстрації Електронного кабінету можна ознайомитись у розділі 4 “Реєстрація та авторизація користувачів” Інструкції користувача Електронного суду ЄСІТС за посиланням http://bit.ly/3rKB. Зареєструвати електронний кабінет можливо за посиланням https://id.court.gov.ua.
02.07.2026 року від позивача через канцелярію суду надійшла заява (вх. № 16142) про обрання оптимального способу отримання інформації та процесуальних документів.
17.07.2026 року від відповідача через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 17485) у якому останній, просить суд, у задоволенні позову відмовити повністю.
22.07.2026 року від позивача через канцелярію суду надійшла заява (вх. №17943) у якій останній, просить суд, прийняти та долучити відповідь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» на відзив представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «ГРІ» до матеріалів справи № 922/2311/26. Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Згідно вимог статті 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.
При цьому, будь-яких клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідно до вимог статті 252 Господарського процесуального кодексу України від учасників справи не надходило.
Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд, має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Враховуючи вищевикладене, обізнаність сторін про розгляд справи у суді, про що свідчать наявні у матеріалах справи відзив відповідача, відповідь на відзив позивача, з чого слідує, що сторони подали усі заяви по суті справи та з процесуальних питань, суд вважає за можливе завершити розгляд справи.
Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з розглядом справи без виклику учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.
Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне.
Як зазначає позивач, відповідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 16.06.2025 року приміщення загальною площею 91,6 кв.м., 117,3 кв.м., 115,1 кв.м., 203,3 кв.м., 87,1 кв.м., 164,8 кв.м., 108 кв.м., 112,3 кв.м., 113 кв.м., 114 кв.м., 114,7 кв.м., 165,5 кв.м., 154,5 кв.м., 103,8 кв.м., 91,8 кв.м. у житловому будинку № 9 Д по пр.-т. Науки (раніше назва Леніна) кв. кв. 44, 66, 75, 76, 77, 81, 163, 164, 165, 166, 167, 168, 169, 170, 171 у м. Харкові належать на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «ГРІ».
Зазначені нежитлові приміщення по пр.-ту Науки, 9-Д у м. Харкові є вбудованим в багатоквартирний двадцяти поверховий житловий будинок, знаходиться у тепловому контурі житлового будинку. Система опалення приміщення є єдиною і невід`ємною частиною системи опалення житлового будинку. Окремий тепловий ввід у приміщенні відсутній. Підключення та відключення послуги з постачання теплової енергії у приміщення здійснюється разом з житловим будинком. Приміщення відповідача оснащено приладом обліку теплової енергії. На тепловому вводі житлового будинку встановлено прилад обліку теплової енергії.
Постачання теплової енергії на потреби опалення у житлові будинки та об`єкти соціальної сфери позивач здійснює на підставі розпоряджень Харківського міського голови про початок та кінець опалювальних сезонів, а постачання гарячої води – цілодобово.
Факт споживання відповідачем теплової енергії на потреби опалення приміщення по пр. Науки, 9-Д у м. Харкові у 2023-2025 роки підтверджується відомістю обліку споживання теплової енергії, актами № 173/328 від 25.10.2023 року, № 173/3323 від 24.10.2024 року про підключення опалення у зв`язку із початком опалювального періоду, актами №173/1725 від 26.03.2024 року, № 173/5110 від 15.04.2025 року про відключення опалення наприкінці опалюваного сезону.
Вищевказані акти підписані та скріплені печатками уповноважених представників КП «Харківські теплові мережі» та Управителем будинку – ОСББ «Аксіома». Отже, факт отримання відповідачем послуги з постачання теплової енергії у опалювальні періоди 2023-2025 роки є фактом приєднання відповідача до умов договору.
За твердженнями позивача, на підставі частини 5 статті 13 Закону України “Про житлово-комунальні послуги”, Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2021 року № 1022) на офіційному сайті Комунального підприємства “Харківські теплові мережі” www.hts.kharkov.ua в мережі Інтернет 31.10.2021 року було розміщено індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії.
Даний договір є публічним договором приєднання, який набрав чинності з 01 грудня 2021 року. Даний договір укладений з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України.
Згідно зі статтею 14 Закону України “Про житлово-комунальні послуги” плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором, який є публічним договором приєднання, складається з: 
- плати за послуги, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначено відповідно до законодавства; 
- плати за абонентське обслуговування, граничний розмір якої визначається Кабінетом Міністрів України.
Оскільки, нежитлове приміщення що розташоване за адресою: м. Харків, пр. Науки, буд. 9 Д багатоквартирному житловому будинку, надання послуги з постачання теплової енергії відповідачу здійснюється за цією адресою на підставі індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії. 
При цьому, пунктами 1, 2 договору визначено, що цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води (далі - послуга) індивідуальному споживачу (далі - споживач). Цей договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України. 
Даний договір є публічним договором приєднання, який набирає чинності через 30 днів з моменту розміщення на веб-сайті виконавця www.hts.kharkov.ua.
Виконавець має право змінити умови договору. У разі зміни виконавцем умов, крім зміни ціни договору, вони вступають в силу через 30 днів з моменту розміщення змінених умов на веб-сайті виконавця www.hts.kharkov.ua. Інформування споживача про намір зміни ціни/тарифу на послугу здійснюється виконавцем відповідно до Порядку інформування споживачів про намір зміни цін/тарифів на комунальні послуги з обґрунтуванням такої необхідності, затвердженого наказом Мінрегіону від 5 червня 2018 року № 130. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання (додаток), сплата рахунка за надану послуги, факт отримання послуги (пункти 3-4 договору).
Згідно пункту 30 договору, споживач вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається з: плати за послугу, визначеної відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830 (Офіційний вісник України, 2019 року, № 71, ст. 2507), - в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2021 року № 1022, та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання; плати за абонентське обслуговування в розмірі, визначеному виконавцем, але не вище граничного розміру, визначеного Кабінетом Міністрів України, інформація про яку розміщується на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/808-2019-п#Text. У разі застосування двоставкового тарифу на послугу з постачання теплової енергії плата за послугу з постачання теплової енергії визначається як сума плати, розрахованої виходячи з умовно-змінної частини тарифу (протягом опалювального періоду), а також умовно-постійної частини тарифу (протягом року). 
Пунктом 31 договору визначено, що вартістю послуги є встановлений відповідно до законодавства тариф на теплову енергію, який визначається, як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. 
Розмір тарифу зазначається на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця https://hts.kharkov.ua/docs/2024_tarifi_Kharkiv_rishenja_№64_2024_02_21.pdf. У разі зміни зазначеного тарифу протягом строку дії цього договору новий розмір тарифу застосовується з моменту його введення в дію без внесення сторонами додаткових змін до цього договору. Виконавець зобов`язаний забезпечити їх оприлюднення на своєму офіційному веб-сайті. У разі прийняття уповноваженим органом рішення про зміну ціни/тарифу на послугу виконавець у строк, що не перевищує 15 днів з дати введення їх у дію, повідомляє про це споживачу з посиланням на рішення відповідного органу.
Згідно пункту 32 договору, розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць. Плата за абонентське обслуговування нараховується щомісяця. У разі застосування двоставкових тарифів умовно-постійна частина тарифу нараховується щомісяця. Початок і закінчення розрахункового періоду для розрахунку за платою за абонентське обслуговування завжди збігаються з початком і закінченням календарного місяця відповідно.
Виконавець формує та надає рахунок на оплату спожитої послуги споживачу не пізніше ніж за десять днів до граничного строку внесення плати за спожиту послугу. Рахунок надається на паперовому носії. На вимогу або за згодою споживача рахунок може надаватися в електронній формі, у тому числі за допомогою доступу до електронних систем обліку розрахунків споживачів (пункт 33 договору).
Пунктом 34 договору визначено, що споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.
За твердженнями позивача, за період з жовтня 2023 року по квітень 2025 року нарахування здійснювалися згідно статті 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», розподіл між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг здійснюється відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 року № 315 (у редакції наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28.12.2021 року№ 358).
Отже, нарахування за послугу теплової енергії відповідачу складаються з нарахувань на загальнобудинкові потреби приміщення та мінімального споживання теплової енергії, згідно з показаннями будинкового приладу обліку, з застосуванням формул 25, 26, 30, 31 Методики. 
По двадцятиповерховому житловому будинку по пр. Науки, 9-Д в м. Харкові частка ЗБП (загальнобудинкові потреби) від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення становить 15 % відповідно до підпункту 8 пункту IV Методики № 315.
Також, позивачем із посиланням на пункт 30 договору зазначено, що споживач вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається з плати за послугу, плати за абонентське обслуговування. 
За розрахунком позивача, станом на подання позовної заяви по особовим рахункам відповідача (17301- 1204-0, 17301-1204-2, 17301-1204-4, 17301-1204-5, 17301-1204-6, 17301-1204-7, 17301- 1204-8, 17301-1204-9, 17301-1204-10, 17301-1204-11, 17301-1204-12, 17301-1204-13, 17301-1204-14, 17301-1204-15, 17301-1204-16) обліковується заборгованість:
- по договору за послугу з постачання теплової енергії у сумі 245 486,14 грн., яка виникла за період: з жовтня 2023 року по березень 2024 року, з жовтня 2024 року по квітень 2025 року;
- та абонентська плата за послугу з постачання теплової енергії у сумі 9 319,80 грн. за період з серпня 2023 року по червень 2025 року. 
Позивачем, на адресу відповідача було направлено досудове повідомлення від 13.08.2025 року № 185 з додатками рахунки-фактури. Проте, останній сплачені відповідачем не були.
Оскільки відповідачем не здійснено розрахунку за надані позивачем послуги, останній звернувся із відповідним позовом до суду.
Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.
Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (стаття 11 Цивільного кодексу України).
Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.
За приписами статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. 
Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За змістом частини 1 статті 901, частини 1 статті 903 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
При цьому, згідно з пунктами 3, 11 частини 1 статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що внутрішньобудинкові системи багатоквартирного будинку - механічне, електричне, газове, сантехнічне та інше обладнання в будинку, яке обслуговує більше одного житлового та/або нежитлового приміщення, у тому числі комунікації до обладнання споживача, системи автономного теплопостачання, бойлерні та елеваторні вузли, обладнання протипожежної безпеки, вентиляційні канали та канали для димовидалення, обладнання ліфтів, центральних розподільних щитів електропостачання від зовнішньої поверхні стіни будівлі до точки приєднання житлового (нежитлового) приміщення (для систем газопостачання - від запірного пристрою на вводі в будинок до запірних пристроїв включно перед місцями підключення газових приладів, газоспоживального обладнання, теплових агрегатів тощо); плата за абонентське обслуговування - платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір) або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем) (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії), що включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених цим Законом, а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води).
Положеннями пункту 5 частини 2 статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Згідно з частини 1 статті 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Положеннями статті 17 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що комерційний облік комунальних послуг з постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання здійснюється вузлами обліку відповідних комунальних послуг, що забезпечують загальний облік їх споживання в будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки. Розподіл обсягів спожитих у будівлі послуг з постачання теплової енергії, гарячої та холодної води між споживачами здійснюється відповідно до законодавства.
Згідно з частиною 3 статті 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем укладається між співвласником багатоквартирного будинку та виконавцем відповідної комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії). Виконавець комунальної послуги за таким договором забезпечує відповідність кількісних та якісних характеристик послуги встановленим нормативам на межі внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку та інженерно-технічних систем приміщення споживача. Плата виконавцю комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії) за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем складається з: плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України; плати за технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної послуги, що визначається договором між виконавцем та співвласниками багатоквартирного будинку.
Пунктом 4 Правил визначено, що користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією, крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів. Форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.
Крім того, Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року № 830 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 року № 1022) визначено, що надання послуги здійснюється виключно на договірних засадах. 
Послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статей 13 і 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги". 
Індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем. Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги (пункт 13 Правил).
На офіційному сайті позивача www.hts.kharkov.ua в мережі Інтернет 31.10.2021 року розміщено індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії.
Зазначений договір є публічним договором приєднання, який набрав чинності з 01 грудня 2021 року. 
Відповідно до статті 634 Цивільного кодексу України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Враховуючи вищевикладене, на наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що відповідач є таким, що приєднався до умов публічного договору приєднання, а саме:
- індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії та в нього виникає обов`язок щодо оплати наданих позивачем послуг.
Як вбачається із матеріалів справи, та не спростовано відповідачем, факт отримання теплової енергії підтверджується актами про підключення та відключення опалення, актами готовності до опалювального періоду саме: № 173/328 від 25.10.2023 року, № 173/1725 від 26.09.2024 року, № 173/3323 від 24.10.2024 року, № 173/5110 від 15.04.2025 року.
Також у матеріалах справи наявні рахунки за спірний період, які як зазначає позивач, та не спростовано відповідачем були направлені на адресу відповідача. 
При цьому, за розрахунком позивача, заборгованість відповідача:
- за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії суму у розмірі у сумі 245 486,14 грн., яка виникла за період: з жовтня 2023 року по березень 2024 року, з жовтня 2024 року по квітень 2025 року (по особовим рахункам відповідача 17301- 1204-0, 17301-1204-2, 17301-1204-4, 17301-1204-5, 17301-1204-6, 17301-1204-7, 17301- 1204-8, 17301-1204-9, 17301-1204-10, 17301-1204-11, 17301-1204-12, 17301-1204-13, 17301-1204-14, 17301-1204-15, 17301-1204-16);
- та абонентська плата за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії за послугу з постачання теплової енергії у сумі 9 319,80 грн. за період з серпня 2023 року по червень 2025 року. 
При цьому, заперечуючи проти позовних вимог, відповідач у наданому до суду відзиві на позовну заяву від 17.07.2026 року вх. № 17485 зокрема зазначив, що позивач у якості обґрунтування позовних вимог посилається на факт споживання відповідачем теплової енергії на потреби опалення приміщення по пр. Науки, 9-Д в м. Харкові у 2023-2025 роках підтверджується відомістю обліку споживання теплової енергії, актами № 173/328 від 25.10.2023 року, № 173/3323 від 24.10.2024 року про підключення опалення в зв`язку з початком опалювального періоду, актами №173/1725 від 26.03.2024 року, № 173/5110 від 15.04.2025 року про відключення опалення наприкінці опалюваного сезону. 
Проте, вказані акти підписані та скріплені печатками не відповідачем у справі, а іншою юридичною особою, а саме ОСББ «Аксіома».
Вказане на думку відповідача, свідчить про те, що підписавши акти про споживання теплової енергії, саме юридична особа ОСББ «Аксіома» акцептувало індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії.
Також, відповідач зазначає, що позивачем було нараховано за послугу теплової енергії відповідачу, що складається з нарахувань на загальнобудинкові потреби приміщення та мінімального споживання теплової енергії, згідно з показаннями будинкового приладу обліку, з застосуванням формул 25, 26, 30, 31 Методики. По двадцятиповерховому житловому будинку по пр. Науки, 9-Д в м. Харкові частка ЗБП (загальнобудинкові потреби) від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення становить 15 % відповідно до підпункту 8 пункту IV Методики № 315. Отже, відповідачем здійснювалось нарахування відповідно до Методики.
Разом з тим, до позовної заяви додані рахунки-фактури від позивача, у яких зазначено, що послуги теплової енергії надавались відповідачу «По показаннях приладів обліку». Таким чином, посилання позивача на методику є необґрунтованим, оскільки платіжні документи, були виготовлені на споживання теплової енергії на підставі показів приладів обліку.
В долученому до позовної заяви рахунку-фактури за жовтень 2023 року зазначено, що КП «ХТМ» сповіщає, що сальдо за теплову енергію на 01.10.2023 року складає 118 589,20 грн. з яких по 74 532,41 грн. припинено стягнення плати за послуги постачання теплової енергії та послуги з постачання гарячої води за період з 24.02.2022 року по 31.05.2022 року відповідно до рішення Харківської міської ради № 219 від 09.08.2022 року. В долученому до позовної заяви рахунку-фактури за липень 2025 року зазначено, що КП «ХТМ» сповіщає, що сальдо за теплову енергію на 01.06.2025 року складає 256239,11 грн., з яких по 74 532,41 грн. припинено стягнення плати за послуги постачання теплової енергії та послуги з постачання гарячої води за період з 24.02.2022 року по 31.05.2022 року відповідно до рішення Харківської міської ради № 219 від 09.08.2022 року. Таким чином, позовна вимога в частині стягнення 74 532,41 грн. є незаконною та необґрунтованою.
Також, відповідач зазначає, що усі приміщення відповідача оснащені вузлами обліку теплової енергії, а відтак обсяг спожитої теплової енергії повинен визначатися за їхніми показаннями. Проте, станом на день подачі позовної заяви, споживання теплової енергії за приладами обліку не здійснювалось відповідачем, а відтак позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
У наданій до суду відповіді на позовну заяву від 22.07.2026 року вх. №17943, позивач зокрема зазначив, що відсутність письмового договору про постачання теплової енергії при підтвердженні факту її постачання обставинами справи не звільняє відповідача від обов`язку оплати за фактично спожиту теплову енергію.
Також, позивач зазначає, що у розумінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (пунктів 6, 13 частини 1 статті 1) споживач житлово-комунальних послуг є індивідуальний або колективний споживач. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідач є індивідуальним споживачем послуг з постачання теплової енергії, з яким укладений договір.
Відповідач протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору не прийняв рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклав відповідний договір з позивачем як виконавцем комунальної послуги. Отже, відповідачем було прийнято (акцептовано) оферту позивача укласти індивідуальний договір шляхом мовчазної згоди в порядку частини 5 статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги, та з 01.12.2021 року між позивачем та відповідачем діє публічний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, розміщений на офіційному веб-сайті позивача, який є договором приєднання, а фактичне отримання послуги є способом його акцептування. Наразі, матеріали справи не містять доказів, які б вказували на незастосовність означеного договору у правовідносинах сторін - через обрання і реалізації у встановленому порядку іншої договірної моделі відносин з надання комунальних послуг.
Відповідно до пункту 13 № 830 фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема факт отримання послуги. Приміщення по пр. Науки, буд. 9-Д у м. Харкові, які належать відповідачу є вбудованими у багатоквартирний двадцяти поверховий житловий будинок, знаходяться у тепловому контурі житлового будинку, мають окремий тепловий ввід. На тепловому вводі житлового будинку встановлено прилад обліку. Підключення та відключення відповідача, здійснюється одночасно з підключенням та відключенням внутрішньої системи опалення житлового будинку в цілому. Опалення є системою, яка гідравлічно та теплотехнічно об`єднує усі приміщення в житловому будинку. Тепло поширюється всередині будинку від усіх елементів системи опалення, від кожної її ділянки, і поширюється по всіх приміщеннях, незалежно від наявності або відсутності в конкретному приміщенні окремих елементів системи опалення. Теплоносій на вказаний будинок подається у повному обсязі для забезпечення нормативної температури внутрішнього повітря як в житлових, так і в нежитлових приміщеннях будинку. При цьому, доказів того, що у приміщеннях відповідача є неопалювальні приміщення матеріали справи не містять. Отже, приміщення відповідача фактично отримувало тепло внаслідок функціонування системи опалення всього будинку (актами № 173/328 від 25.10.2023 року, № 173/3323 від 24.10.2024 року про підключення опалення у зв`язку із початком опалювального періоду, актами №173/1725 від 26.03.2024 року, № 173/5110 від 15.04.2025 року про відключення опалення наприкінці опалюваного сезону, які додані до позовної заяви).
Також, позивач зазначає, що факт отримання послуги з постачання теплової енергії відповідачем підтверджується відомостями обліку споживання теплової енергії за період з жовтня 2023 року по квітень 2025 року. ОСББ «Аксіома», є управителем багатоквартирного будинку по пр. Науки, 9-Д у м. Харкові, до обов`язків якого входить забезпечення належного утримання спільного майна багатоквартирного будинку, у розумінні статті 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». На підставі цього, вищевказані акти підписані та скріплені печатками уповноважених представників КП «Харківські теплові мережі» та Управителем будинку – ОСББ «Аксіома», а тому, висновок відповідача є помилковий відносно того, що вищевказані акти не можуть слугувати належним доказом факту споживання відповідачем теплової енергії.
Суд також звертає увагу відповідача, що відповідно до статті 17 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комерційний облік комунальних послуг з постачання теплової енергії здійснюється вузлами обліку, що забезпечують загальний облік їх споживання у будівлі, а розподіл обсягів спожитих у будівлі послуг з постачання теплової енергії між споживачами здійснюється відповідно до законодавства.
З вищевикладеного слідує, що наявність будинкового вузла комерційного обліку та визначення за його показаннями загального обсягу спожитої у будівлі теплової енергії не означає, що такий загальний обсяг може бути безпосередньо ототожнений з обсягом теплової енергії, спожитої конкретним власником нежитлового приміщення. Для визначення обсягу, що припадає на конкретного споживача, законодавством передбачений відповідний механізм розподілу, тому позивачем було застосовано положення Методики № 315, яка визначає порядок розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг.
При цьому відповідач, посилаючись на неправильність проведених позивачем нарахувань, не надав суду власного розрахунку вартості спожитої теплової енергії, виконаного відповідно до показань належних йому приладів обліку, який би підтверджував інший обсяг споживання або інший розмір плати. Також відповідачем не надано доказів фактичних показань відповідних приладів обліку за жоден із спірних розрахункових періодів, актів зняття показань, документів про передачу таких показань позивачу, доказів проведення повірки відповідних засобів вимірювальної техніки або інших документів, які б дозволили суду встановити інший, ніж визначений позивачем, обсяг спожитої теплової енергії.
Відповідач у відзиві на позовну заяву посилається на те, що усі належні йому приміщення оснащені вузлами обліку теплової енергії, та що обсяг спожитої теплової енергії повинен визначатися саме за їх показаннями, проте, жодних показань таких приладів за спірні періоди, чи документів щодо їх зняття або передачі позивачу, а також власного розрахунку заборгованості на їх підставі до суду надано не було.
Натомість матеріалами справи підтверджується факт постачання теплової енергії до багатоквартирного будинку у спірні опалювальні періоди, що підтверджується актами про підключення та відключення опалення, а також відомостями обліку споживання теплової енергії, які не спростовані відповідачем жодними доказами, та відповідачем не надано доказів того, що приміщення останнього у спірний період були відокремлені від внутрішньобудинкової системи опалення, відключені від теплопостачання або фактично не отримували теплову енергію.
Також, матеріали справи не містять, а відповідачем не надано до суду доказів того, що зазначені посилання у відзиві на позовну заяву прилади обліку містять інші значення, чи показання у спірні періоди становили нуль, або відмінне від використаного позивачем при проведенні розрахунку.
З вищевикладеного слідує, що доводи відповідача викладені у відзиві на позовну заяву про безпідставність застосування позивачем Методики № 315 та необхідність визначення обсягу спожитої теплової енергії виключно за показаннями приладів обліку є необґрунтованими, документально не підтверджені, та не спростовують наданого позивачем розрахунку заборгованості.
Щодо посилання представника відповідача на проведення нарахувань відповідно до Методики 315, позивач зазначає, що відповідні нарахування складаються із нарахувань на загальнобудинкові потреби приміщення та мінімального споживання. Проте, відповідач, в поручення вимог чинного законодавства, не передавало показання приладів розподілювачів теплової енергії, тому позивач при проведенні нарахувань застосовував показання будинкового засобу обліку тепла. Отже, позивачем до матеріалів справи було долучено належні докази у вигляді розрахунку нарахувань, з якого вбачаються вихідні числові дані, що підтверджують підстави та правильність здійснених нарахувань. Таким чином, твердження представника відповідача, стосовно безпідставного застосування позивачем Методики № 315 є хибним. Розрахунок здійснений позивачем на підставі всіх даних щодо приміщення Відповідача.
Щодо рахунків фактури за жовтень 2023 року та за липень 2025 року позивач зазначає, що сума 74 532,41 грн., на яку припинено стягнення за період з 24.02.2022 року по 31.05.2022 року, відповідно до рішення Харківської міської ради № 219 від 09.08.2022 року не входить до заявленого періоду.
Суд, дослідивши матеріали справи та наявні докази, не приймає викладені у відзиві на позовну заяву заперечення відповідача з огляду на наступне.
У наданому до суду відзиві на позовну заяву, відповідачем викладено самі лише посилання на обставини, які не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, зокрема, відповідачем не надано доказів що саме ОСББ «Аксіома» виступало споживачем послуги з постачання теплової енергії у належні на праві власності відповідачу приміщення, не надано доказів обрання співвласниками іншої моделі договірних відносин, не надано доказів відсутності у відповідача статусу індивідуального споживача, а також доказів, які б свідчили про припинення чи незастосування до відповідача індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, чи доказів відсутності споживання теплової енергії у приміщення відповідача. Отже, сам по собі факт підписання актів представником ОСББ «Аксіома» не свідчить про виникнення у ОСББ статусу споживача теплової енергії щодо належних відповідачу нежитлових приміщень, та не спростовує факту постачання теплової енергії до багатоквартирного будинку, у якому розташовані належні відповідачу приміщення.
Натомість, з матеріалів справи вбачається, та що не заперечується відповідачем, останній є власником нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку за адресою: м. Харків, просп. Науки, буд. 9-Д, а зазначені приміщення знаходяться у тепловому контурі будинку, та підключені до його внутрішньобудинкової системи опалення.
Також, відповідачем не надано, а матеріали справи не містять доказів того, що належні на праві власності відповідачу приміщення у спірні періоди були відключені від системи теплопостачання, не опалювалися, були технічно відокремлені від внутрішньобудинкової системи опалення або що відповідач у встановленому законом порядку відмовився від отримання відповідної комунальної послуги. У зв`язку зі чим, доводи відповідача про відсутність факту отримання ним послуги з постачання теплової енергії ґрунтуються виключно на припущеннях та не підтверджені належними та допустимими доказами у відповідності до вимог Господарського процесуального кодексу України.
Щодо заперечень відповідача викладених у відзиві на позовну заяву, що нарахування за теплову енергію мали здійснюватися виключно за показаннями приладів обліку, суд зазначає, що останнім не надано суду доказів фактичних показань належних йому приладів обліку за кожний із спірних розрахункових періодів, не надано актів зняття таких показань, документів щодо їх передачі позивачу, документів про проведення повірки відповідних засобів вимірювальної техніки, а також власного контррозрахунку заявленої до стягнення заборгованості. 
У матеріалах справи наявні розрахунок заборгованості, рахунки-фактури, відомості обліку споживання теплової енергії, та інші документи, які у сукупності підтверджують обсяг нарахованої відповідачу плати за послугу з постачання теплової енергії, при цьому відповідачем у відповідності до вимог Господарського процесуального кодексу України не спростовано належними та допустимими доказами наявні у матеріалах справи докази та обставини на які посилається позивач, а самі лише посилання відповідача у відзиві на обставини які не підтверджені будь-якими доказами, не можуть бути підставою необґрунтованість позовних вимог.
Відповідно до статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний договір про надання комунальної послуги є публічним договором приєднання, а відповідно до пункту 13 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року № 830, фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору є, зокрема, факт отримання послуги. Як вбачається із матеріалів справи, та не спростовано відповідачем, текст індивідуального договору був оприлюднений позивачем на офіційному веб-сайті, відповідач є власником відповідних нежитлових приміщень, а теплопостачання багатоквартирного будинку у спірні опалювальні періоди здійснювалося позивачем, що підтверджується відповідними актами про підключення та відключення опалення і відомостями обліку. При цьому матеріали справи не містять, а відповідачем у відповідності до вимог Господарського процесуального кодексу Країни не надано до суду доказів того, що співвласниками багатоквартирного будинку у встановленому законодавством порядку було обрано іншу модель договірних відносин, яка виключала б застосування до спірних правовідносин індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії.
З вищевикладеного слідує, що між сторонами виникли договірні правовідносини з надання послуги з постачання теплової енергії на умовах публічного договору приєднання, а у відповідача виник обов`язок здійснювати оплату отриманої послуги та абонентську плату у встановленому договором розмірі.
Щодо посилання відповідача на незаконність включення до заявленої до стягнення суми 74 532,41 грн., суд зазначає, що відповідно до наявних у матеріалах справи пояснень та розрахунків позивача, зазначена сума стосується заборгованості за період з 24.02.2022 року по 31.05.2022 року, стягнення якої було припинено відповідно до рішення Харківської міської ради № 219 від 09.08.2022 року. Водночас позивачем заявлено до стягнення заборгованість за розрахункові періоди, а саме з жовтня 2023 року по березень 2024 року та з жовтня 2024 року по квітень 2025 року, при цьому, відповідачем не надано доказів того, що сума 74 532,41 грн. включена позивачем до заявленої до стягнення заборгованості за спірні періоди, а саме лише зазначення відповідної інформації про сальдо у рахунках-фактурах не свідчить про включення цієї суми до заявленої позивачем заборгованості, та не спростовує наданого позивачем розрахунку. При цьому, відповідач не позбавлений був права надати до суду власний контррозрахунок, чи звернутись до позивача щодо звірки взаєморозрахунків, чи здійснення перерахунку тощо.
З вищевикладеного слідує, що викладені у відзиві заперечення відповідача не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, та не спростовує розрахунку позивача.
Суд звертає увагу відповідача, що відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно зі статтею 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, що входять у предмет доказування.
За приписами статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
При цьому, відповідач, посилаючись у відзиві на позовну заяву на обставини, які, на його думку, свідчать про безпідставність позовних вимог, не надав до суду жодних документів, які б спростовували факт отримання теплової енергії, правильність визначення обсягу спожитої теплової енергії, порядок проведення нарахувань або розмір заявленої до стягнення заборгованості, не надано до суду власного розрахунку заборгованості, який би свідчив про інший її розмір, доказів здійснення оплати заявленої до стягнення заборгованості, доказів передачі позивачу показань приладів обліку, актів звірки розрахунків із зазначенням іншого розміру заборгованості, документів щодо відключення приміщень від системи теплопостачання чи інших доказів, які б спростовували обставини, наведені позивачем.
Самі лише посилання відповідача щодо незгоди із позовними вимогами без надання до суду належних та допустимих доказів, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.
Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Судом здійснено перевірку нарахованих позивачем суми боргу, а саме:
- заборгованості за невиконання зобов`язань з оплати теплової енергії по індивідуальному договору про надання послуги з постачання теплової енергії в сумі 245 486,14 грн., яка утворилася за період: з жовтня 2023 року по березень 2024 року, з жовтня 2024 року по квітень 2025 року;
- заборгованості за абонентську плату за послуги з постачання теплової енергії по індивідуальному договору про надання послуги з постачання теплової енергії в сумі в сумі 9 319,80 грн. за період з серпня 2023 року по червень 2025 року, та встановлено, що такі нарахування здійснено вірно, та у відповідності до наявних у матеріалах справи виставлених позивачем відповідачу рахунків - фактур, та вони відповідають вимогам законодавства та відносинам, що склалися між сторонами.
Враховуючи вищевикладене, та оскільки відповідачем не спростовано у відповідності до вимог Господарського процесуального кодексу належними та допустимими доказами суми боргу, не надано до суду конттрозрахунку позовних вимог, чи інших показів приладів обліку, чи доказів того, що показання у спірні періоди становили нуль, або відмінне від використаного позивачем при проведенні розрахунку, доказів того, що належні на праві власності відповідачу приміщення у спірні періоди були відключені від системи теплопостачання, не опалювалися, були технічно відокремлені від внутрішньобудинкової системи опалення або що відповідач у встановленому законом порядку відмовився від отримання відповідної комунальної послуги, суд дійшов висновку, що заявлена позивачем до стягнення сума заборгованості, а саме:
- заборгованості за невиконання зобов`язань з оплати теплової енергії по індивідуальному договору про надання послуги з постачання теплової енергії в сумі 245 486,14 грн., яка утворилася за період: з жовтня 2023 року по березень 2024 року, з жовтня 2024 року по квітень 2025 року;
- заборгованості за абонентську плату за послуги з постачання теплової енергії по індивідуальному договору про надання послуги з постачання теплової енергії в сумі в сумі 9 319,80 грн. за період з серпня 2023 року по червень 2025 року є обґрунтованими, не спростованими відповідачем, та такими що підлягають до задоволення.
Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (частина 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.
Частиною четвертою статті 11 Господарського процесуального кодексу України також унормовано, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 року Європейського суду з прав людини у справі "РуїсТоріха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.
У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVIN OTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "РуїсТоріха проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статтею 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018 року, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду по справах № 910/13407/17, № 915/370/16 та № 916/3545/15.
З огляду на вищевикладене, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу, які залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду щодо задоволення позовних вимог.
Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача про стягнення із відповідача -заборгованості за невиконання зобов`язань з оплати теплової енергії по індивідуальному договору про надання послуги з постачання теплової енергії в сумі 245 486,14 грн., яка утворилася за період: з жовтня 2023 року по березень 2024 року, з жовтня 2024 року по квітень 2025 року;
- заборгованості за абонентську плату за послуги з постачання теплової енергії по індивідуальному договору про надання послуги з постачання теплової енергії в сумі в сумі 9 319,80 грн. за період з серпня 2023 року по червень 2025 року підлягають до задоволення.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, судовий збір у даній справі покладається на відповідача у розмірі 3057,67 грн.
Керуючись статтями 73, 74, 86, 123, 126, 128, 129, 183, 236 - 238, 240 - 241, 247 - 252 Господарського процесуального кодексу України, суд, -  

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "ГРІ" (61002, м. Харків, вул. Каразіна, буд. 7/9, ЄДРПОУ 34953931) на користь Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, буд. 11, ЄДРПОУ 31557119) 
- заборгованість за невиконання зобов`язань по оплаті теплової енергії по індивідуальному договору про надання послуги з постачання теплової енергії в сумі 245 486,14 грн., яка утворилася за період: з жовтня 2023 року по березень 2024 року, з жовтня 2024 року по квітень 2025 року (на рахунок НОМЕР_1 , АТ «ПУМБ», МФО 334851, ЄДРПОУ 45929670 одержувач Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» філія «Харківзбут»);
- заборгованість за абонентську плату за послуги з постачання теплової енергії по індивідуальному договору про надання послуги з постачання теплової енергії у сумі 9 319,80 грн. за період з серпня 2023 року по червень 2025 року (на рахунок НОМЕР_1 , АТ «ПУМБ», МФО 334851, ЄДРПОУ 45929670 одержувач КП «Харківські теплові мережі» філія «Харківзбут»);
- та судовий збір у розмірі 3057,67 грн. (на рахунок НОМЕР_2 у філії - Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» МФО 351823, ЄДРПОУ 31557119).

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду, у межах апеляційного округу, протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням пункту 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Реквізити сторін:
позивача: Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (61037, м. Харків, вул. Мефодіївська буд. 11, ЄДРПОУ 31557119);
відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "ГРІ" (61002, м. Харків, вул. Каразіна, буд. 7/9, ЄДРПОУ 34953931).

Повне рішення складено "01" вересня 2026 р. 

Суддя | | О.О. Ємельянова