ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

10 вересня 2026 року 
м. Київ
справа № 601/3053/25
провадження № 61-9984св26
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (судді-доповідача), Воробйової І. А., Зайцева А. Ю., 
учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія»,
відповідачі: ОСОБА_1 , Товариство з обмеженою відповідальністю «ПрофАгроТрейд»,
розглянув при попередньому розгляді справи у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія» на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 02 лютого 2026 року у складі судді Коротича І. А. та постанову Тернопільського апеляційного суду від 16 червня 2026 року у складі колегії суддів: Хоми М. В., Гірського Б. О., Храпак Н. М.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія» (далі - ТОВ «Західна агровиробнича компанія») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ПрофАгроТрейд» (далі - ТОВ «ПрофАгроТрейд»), у якому просило: 
визнати укладеною додаткову угоду від 01 лютого 2025 року щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6123482900:01:001:0441 до договору оренди землі від 28 березня 2014 року у зазначеній ним редакції; 
визнати відсутнім у ТОВ «ПрофАгроТрейд» право оренди земельної ділянки площею 2,2089 га, кадастровий номер 6123482900:01:001:0441, розташованої на території Катеринівської сільської ради Кременецького району Тернопільської області, номер запису про інше речове право 59171525; 
скасувати запис щодо державної реєстрації цього права оренди.
На обґрунтування позовних вимог ТОВ «Західна агровиробнича компанія» послалося на те, що 28 березня 2014 року СТОВ «Агро-Лан» уклало з  ОСОБА_1 договір оренди землі, на підставі якого набуло право оренди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,2089 га, кадастровий номер 6123482900:01:001:0441.
Додатковою угодою від 14 березня 2018 року до договору оренди землі проведено заміну сторони орендаря на ТОВ «Західна агровиробнича компанія». Сторони внесли зміни до договору оренди землі, зокрема щодо строку його дії, порядку реалізації орендарем переважного права на поновлення договору та розміру орендної плати.
Маючи намір реалізувати переважне право на поновлення договору оренди землі, ТОВ «Західна агровиробнича компанія» 18 лютого 2025 року надіслало ОСОБА_1 лист-повідомлення про намір продовжити дію договору оренди землі, який вона отримала 24 лютого 2025 року разом із примірниками проєкту додаткової угоди.
Однак, орендодавець у встановлений законом строк не надала належної відповіді на лист-повідомлення, тоді як він (позивач) належно виконував обов`язки за договором, своєчасно повідомив орендодавця про намір поновити договір та продовжив користуватися земельною ділянкою.
Надалі йому стало відомо, що 19 березня 2025 року за ТОВ «ПрофАгроТрейд» зареєстровано право оренди цієї ж земельної ділянки на підставі договору оренди землі, укладеного з  ОСОБА_1 , номер запису про інше речове право 59171525.
Позивач вважає, що укладення  ОСОБА_1  договору оренди з новим орендарем порушує його переважне право на поновлення договору оренди землі.
З огляду на наведені обставини просив позов задовольнити.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням від 02 лютого 2026 року Кременецький районний суду Тернопільської області відмовив у задоволенні позову.

Стягнув із ТОВ «Західна агровиробнича компанія» на користь ТОВ «ПрофАгроТрейд» 5 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнув із ТОВ «Західна агровиробнича компанія» на користь  ОСОБА_1  5 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Суд керувався тим, що переважне право ТОВ «Західної агровиробничої компанії» на поновлення договору оренди земельної ділянки не є порушеним, оскільки відсутня одна зі складових юридичних фактів, що надають право позивачу претендувати на поновлення договору оренди землі, а саме - воля орендодавця на укладення такого договору, який повідомляв орендаря про небажання поновлювати договір оренди. Крім того, позивач пропустив строк повідомлення відповідача про свій намір поновити договір оренди.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вважав, що витрати відповідача на професійну правничу (правову) допомогу підтверджені належними та допустимими доказами. Урахувавши складність справи, обсяг виконаних адвокатом відповідача робіт, час, витрачений ним на виконання таких робіт, участь адвоката у судових засіданнях, тривалість розгляду справи, а також те, що у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з ТОВ «Західна агровиробнича компанія» на користь відповідачів по 5 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою від 16 червня 2026 року Тернопільський апеляційний суд апеляційну скаргу ТОВ «Західна агровиробнича компанія» залишив без задоволення, а рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 02 лютого 2026 року - без змін.

Апеляційний суд мотивував постанову тим, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, зробленими на основі наявних у справі доказів, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
24 липня 2026 року ТОВ «Західна агровиробнича компанія» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 02 лютого 2026 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 16 червня 2026 року, у якій просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині стягнення судових витрат на професійну правову допомогу.

Касаційну скаргу мотивувало тим, що розмір стягнутих судом витрат не є співмірним зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Послалося на те, що суди в оскаржуваних рішеннях не врахували висновків Верховного Суду викладених у постановах: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, від 16 лютого 2023 року у справі № 824/9/22, у постанові від 02 лютого 2024 року у справі № 910/9714/22, від 14 квітня 2026 року у справі № 910/90/125.
Доводи інших учасників справи
12 серпня 2026 року ОСОБА_1 через представника - адвоката Іванько О. С. подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, сформований в підсистемі «Електронний суд», у якому просила касаційну скаргу ТОВ «Західна агровиробнича компанія залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою від 03 серпня 2026 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребував матеріали цивільної справи.

18 серпня 2026 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Верховний Суд враховує, що заявник оскаржив рішення судів попередніх інстанцій лише в частині вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, відповідно підлягають касаційному перегляду в цій частині.
Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону судові рішення судів попередніх інстанцій в оскаржуваній частині (щодо стягнення витрат на правничу допомогу) відповідають.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Пунктом 12 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачено, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною першою статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним з часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з положеннями частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є, зокрема: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних осіб у судах під час здійснення цивільного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Суди попередніх інстанцій встановили, що представниця відповідачів - адвокат Іванько О. С. у відзивах на позовну заяву зазначила, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідачі понесли і які очікують понести в зв`язку із розглядом справи становить по 15 000,00 грн, які вказала як витрати на правничу допомогу.

27 листопада 2026 року представниця відповідачів - адвокат Іванько О. С. подала до місцевого суду через підсистему «Електронний суд» клопотання про долучення доказів на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, а саме копії: ордерів на надання правничої допомоги від 03 листопада 2025 року, серії ВО, № 1119948; 1119949; свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 24 січня 2020 року, серії ТР, № 000213; договору про надання правової допомоги від 01 жовтня 2025 року № 67/25; договору про надання правової допомоги від 30 жовтня 2025 року № 72/25; додатку № 24 від 23 жовтня 2025 року до договору про надання правової допомоги від 01 жовтня 2025 року № 67/25; додатку № 1 від 30 жовтня 2025 року до договору про надання правової допомоги від 30 жовтня 2025 року; акта надання послуг від 26 листопада 2025 року № 26-11/4 за договором про надання правової допомоги від 01 жовтня 2025 року № 67/25; акта надання послуг від 26 листопада 2025 року № 26-11/3 за договором про надання правової допомоги від 30 жовтня 2025 року № 72/25; рахунку на оплату від 26 листопада 2025 року № 26-11/4 до договору про надання правової допомоги від 01 жовтня 2025 року № 67/25; рахунку на оплату від 26 листопада 2025 року № 26-11/3 до договору про надання правової допомоги від 30 жовтня 2025 року № 72/25; детальних описів робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Іванько О. С. від 26 листопада 2025 року, платіжної інструкції від 27 листопада 2025 року № 5710; платіжної інструкції від 26 листопада 2025 року №@2PL540444_00000/361ea48f-604b-4e82-a6e66508c1e08056.

Зі змісту актів наданих послуг від 26 листопада 2026 року № 26-11/3, 26-11/4 відомо, що відповідно до договорів про надання правової допомоги від 01 жовтня 2025 року № 67/25 та від 30 жовтня 2025 року № 72/25 Адвокатське бюро «Олени Іванько «Фактум» в особі адвоката Іванько О. С. надало, а клієнти отримали правову допомогу у такому обсязі:

ознайомлення та вивчення документів, наданих клієнтом, аналіз фактичних обставин справи, вивчення договору оренди землі, вивчення чинної судової практики: 2 год, 2 000,00 грн;

підготовка справи до розгляду: формування доказів, консультування клієнта щодо обраного способу захисту та інтересів, розробка стратегії захисту клієнта: 2 год, 2 000,00 грн;

підготовка відзиву на позовну заяву про визнання відсутнім права оренди та визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі, формування додатків та подання відзиву на позовну заяву до Кременецького районного суду Тернопільської області: 1 год, 6 000,00 грн.

Отже, загальна вартість наданих відповідачам послуг становить по 10 000,00 грн кожному.

Згідно з платіжною інструкцією від 26 листопада 2025 року № @2PL540444_00000/361ea48f-604b-4e82-a6e66508c1e08056 ОСОБА_1 сплатила Адвокатському бюро «Олени Іванько «Фактум» за надання правничої допомоги винагороду в розмірі 10 000,00 грн.

За платіжною інструкцією від 27 листопада 2025 року № 5710 ТОВ «ПрофАгроТрейд» сплатило Адвокатському бюро «Олени Іванько «Фактум» за надання правничої допомоги винагороду в розмірі 10 000,00 грн.

Водночас у частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правничу допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на правничу допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23).

У постановах від 19 лютого 2022 року у справі № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, встановив, що загальна вартість наданих відповідачам в суді першої інстанції послуг з професійної правничої допомоги становить по 10 000,00 грн кожному, що підтверджується належними та допустимими доказами.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18)).

Урахувавши складність справи, обсяг наданої адвокатом правничої допомоги, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов висновку про наявність підстав для зменшення таких витрат до 5 000,00 грн на користь кожного з відповідачів.

Відповідачі рішення суду першої інстанції в апеляційному та касаційному порядку не оскаржували.

Водночас доводи касаційної скарги позивача не спростовують правильних висновків судів попередніх інстанцій, а зводяться до незгоди заявника із наданою судами оцінкою доказам на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, проте, на підставі вимог статті 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та здійснювати переоцінку доказів.

При цьому доводи касаційної скарги про неврахування судами попередніх інстанцій висновків про застосування норм права у подібних спірних правовідносинах, які викладені у наведених заявником постановах Верховного Суду, є безпідставними, оскільки суди в оскаржуваних судових рішеннях врахували ці висновки та зменшили розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає стягненню з позивача.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», пункти 37, 38 рішення ЄСПЛ від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалла Гомесде ла Торре проти Іспанії»).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З урахуванням доводів касаційної скарги, що стали підставою для відкриття касаційного провадження у справі, меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 400 ЦПК України, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваній частині.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія» залишити без задоволення.

Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 02 лютого 2026 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 16 червня 2026 року в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, надану відповідачам в суді першої інстанції, залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

І. А. Воробйова

А. Ю. Зайцев