^_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/5392/26
Провадження № 2/947/2323/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.07.2026 року
Київський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - Гниличенко М.В.
за участю секретаря судового засідання - Тіщенка О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про звільнення від сплати заборгованості по аліментах, суд,-

ВСТАНОВИВ:

05.02.2026 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява представника  ОСОБА_1 – адвоката Щенсна І.О. до ОСОБА_2 , третя особа Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, в якій просить звільнити ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , від сплати заборгованості за аліментами на користь ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , по утриманню неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , нарахованими на підставі рішення Київського районного суду м.Одеси у справі № 947/2637/21 від 16.09.2021 року у виконавчому провадженні № 79097875, за період з червня 2021 року по березень 2025 року у розмірі 230000,00 грн. 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.02.2026 року вказану справу передано судді Гниличенко М.В. 
Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 13.02.2026 року провадження по справі № 947/5392/26 відкрито та справа призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження.
Вищевказана ухвала була направлена сторонам по справі та відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства відповідачу був наданий строк для подання відзиву на позовну заяву, заперечень, подання зустрічного позову або клопотання про слухання справи у судовому засіданні з викликом сторін.
24.04.2026 року відповідач ОСОБА_2 надала відзив на позовну заяву, яким просила відмовити в повному обсязі у задоволенні позову. 
29.04.2026 року представником позивача адвокатом Щенсна І.О. було надано відповідь на відзив.
Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 25.05.2026 року заяву представника позивача ОСОБА_4 про забезпечення позову було задоволено шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого листа № 947/2637/21, виданого Київським районним судом м.Одеси від 16.09.2021 року, який знаходиться на примусовому виконанні Приморського відділу ДВС у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), виконавче провадження № 79097875./а.с.109/
Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених Кодексом випадках.
Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у порядку ст.ст.128, 131 ЦПК України.
Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Щенсна І.О. до судового засідання з`явились, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання з`явилась, позовні вимоги не визнала та просила відмовити у повному обсязі.
Представник третьої особи - Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України до судового засідання не з`явився, належним чином повідомлявся, причини неявки суду невідомі.
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та його представника, відповідача,свідка ОСОБА_5 та пояснення неповнолітньої дитини ОСОБА_3 ,2009 року народження, приходить до наступного.
В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 2009 року – актовий запис про шлюб №148, зареєстрований 25.02.2009 року Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції. Від вказаного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ./а.с.15/
Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 13.01.2017 року у справі № 520/14532/26-ц шлюб, зареєстрований 25 лютого 2009 року Київським Відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції актовий запис №148 між ОСОБА_1 і ОСОБА_7 – розірвано. Після розірвання шлюбу залишено прізвище позивачу « ОСОБА_8 », відповідачу « ОСОБА_9 ». На час ухвалення рішення сторони проживають окремо, а їх спільні діти і зокрема ОСОБА_3 , 2009 року народження та ОСОБА_6 , 2014 року народження, проживають разом з матір`ю ОСОБА_2 /а.с.18/
Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 16.09.2021 року у справі № 947/2637/21 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей було задоволено частково./а.с.20/
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , аліменти на утримання малолітньої доньки – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 5000,00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 22 січня 2021 року та до досягнення ОСОБА_3 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 . 
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , аліменти на утримання малолітнього сина – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , у твердій грошовій сумі у розмірі 5000,00, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 22 січня 2021 року та до досягнення ОСОБА_6 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_8 . В решті вимог – відмовлено. Допущено негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць та стягнуто судовий збір.
Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 08.05.2024 року по справі № 947/33115/23 у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів – відмовлено. 
Вказане рішення суду ОСОБА_1 оскаржив до Одеського апеляційного суду.
Постановою Одеського апеляційного суду від 11.03.2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Київського районного суду м.Одеси від 08 травня 2024 року було скасовано та ухвалено нове судове рішення. /а.с.28/
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів – задоволено. Звільнено ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , від сплати аліментів за рішенням Київського районного суду м. Одеси від 16.09.2021 року по справі №947/2637/21, на користь ОСОБА_10 , РНОКПП НОМЕР_2 , на утримання малолітньої доньки – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 22 січня 2021 року та до досягнення ОСОБА_3 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 . Вказана постанова набрала законної сили.
Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Вказаною постановою апеляційного суду встановлено, що в судовому засіданні в суді першої інстанції дитина ОСОБА_11 зазначила, що фактично переїхала до свого батька ще у 2021 році, а досягнувши 14-річного віку визначила в порядку ч.3 ст.160 СК України місце свого фактичного постійного проживання разом з батьком, що нею особисто було підтверджено в судовому засіданні. 
За наслідком чого апеляційний суд дійшов до висновку, що у суду не було підстав для відмови у позові про звільнення батька дитини від сплати аліментів на користь матері дитини, яка проживає окремо, лише виходячи з того, що рішення про стягнення аліментів примусово не виконувалось і не виконується, оскільки батько дитини сплачує аліменти матері дитини добровільно та довів, що сплачувані ним аліменти не витрачаються на дитину.
Представник позивача у судовому засіданні зазначив, що позивач у добровільному порядку систематично надавав матеріальну допомогу на утриманні дітей відразу після розірвання шлюбу у період з 01.01.2017 по 19.04.2021 рік, шляхом перерахування на особистий банківський рахунок ОСОБА_2 , що склало загальну суму 219824 грн., вказані обставини встановлено в мотивувальній частині рішення Київського районного суду м.Одеси від 16.09.2021 року про стягнення аліментів по справі № 947/2637/21, яке набрало законної сили. 
При цьому, представник зазначає, що незважаючи на добровільну участь батька в матеріальному забезпеченні дітей, а у подальшому після зміни місця проживання ОСОБА_3 , 2009 року народження, разом з батьком, мати дитини ОСОБА_2 08.09.2025 року звернулася до суду за видачею виконавчого листа № 947/2637/21 від 16.09.2021 року про стягнення аліментів на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 ./а.с.33/
Зазначений виконавчий лист був пред`явлений позивачем до примусового виконання до Приморського відділу державної виконавчої у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та відкрито ВП№ 79097875 стягувач: ОСОБА_2 , боржник: ОСОБА_1 щодо стягнення аліментів, хоча обов`язок зі сплати аліментів на доньку ОСОБА_3 , виконувся позивачем належним чином, незважаючи на проживання доньки з ним.
08.12.2025 року державним виконавцем Приморського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Біликом Р.В. у ВП № 79097875, здійснено розрахунок заборгованості по аліментах на утримання ОСОБА_3 , згідно з яким заборгованість боржника - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , станом на 11.03.2025 року складає розмір - 255 000,00 грн./а.с.37/
Позивач не погоджується з визначеною заборгованістю за аліментами, нарахованою згідно розрахунку заборгованості від 08.12.2025 року у межах виконавчого провадження № 79097875, за період з червня 2021 року по березень 2025 року у розмірі 230 000,00 грн. та вважає її такою, що не відповідає фактичним обставинам справи та правовій природі аліментних зобов?язань. 
Згідно з ч.4 ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Згідно зі статтею 71 Закону «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі, зокрема, надходження виконавчого документа на виконання від стягувача. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.
У частині третій статті 195 СК України зазначено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.
Відповідно законодавець визначив обов`язок виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами та водночас імперативно передбачив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони.
Представником позивача зазначено, що ОСОБА_1 в період з червня 2021 року по березень 2025 року належним чином виконував рішення Київського районного суду м.Одеси від 16.09.2021 року по справі № 947/2637/21 щодо сплати аліментів на утримання дітей: ОСОБА_6 , 2014 року народження та ОСОБА_3 , 2009 року народження, що підтверджується випискою з банківського рахунку, відкритого в АТ «Універсал Банк» на ім`я ОСОБА_1 , а також виписка з банківського рахунку, відкритого в АТ КБ «Приватбанк» на ім`я дружини ОСОБА_12 , з якою позивач знаходиться в шлюбі, зокрема квитанціями, з яких вбачається, що з червня 2021 року до березня 2025 року здійснювались систематичні щомісячні платежі на банківську картку ОСОБА_2 в загальній сумі 10000 грн., тобто на кожну дитину по 5000 грн./а.с.113/
Позивач зазначає, що загальна сума аліментів на утримання двох дітей склала розмір 516 513,00 грн., тобто на утримання доньки позивачем було сплачено у вказаний період 258 256,50 грн.
При дослідженні платіжних інструкцій, а також виписок по картковим рахункам ОСОБА_13 та його дружини ОСОБА_12 , вбачається здійснення на постійній основі регулярно стабільно щомісячних платежів з перерахування грошових коштів на загальну суму 10000 грн., у тому числі за призначенням платежів за призначенням платежів зі сплати аліментів, на банківські карти АТ КБ «Приватбанк» у період з червня 2021 року по березень 2025 року, що належать відповідачу ОСОБА_2 , що вбачається із відповіді АТ КБ «Приватбанк» від 21.03.2026 року./а.с.174/.
Дослідивши надані суду платіжні інструкції та виписки по картковим рахункам, було встановлено, що деякі частково не містять призначення платежу, проте судом встановлено, що інших юридично оформлених договірних зобов`язань, окрім аліментних між нею та ОСОБА_1 немає.
Крім того, позивач зазначає, що при грошових переказах через monobank у платника не було технічної можливості самостійно зазначати призначення платежу, всі платежі позначалися як «переказ грошових коштів», з цього приводу позивач звертався до оператора monobank, з відповіді якого вбачається, що при переказах на картки інших банків коментар/призначення платежів не відображається, лише при переказах між картками monobank, оскільки коментар це неформальні дані./а.с.157/
Доводи відповідача ОСОБА_2 про повернення ОСОБА_1 начебто боргу після продажу її автомобіля, не заслуговують на увагу та не приймаються судом до уваги, оскільки не підтверджені жодним доказом.
Будь-яких доказів на підтвердження існування між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 грошових зобов`язань, окрім зобов`язань зі сплати аліментів на підставі рішення Київського районного суду м.Одеси від 16.09.2021 року, матеріали справи не містять.
Внаслідок чого, суд приходить до висновку та вважає встановленим, що ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 за період з червня 2021 року по березень 2025 року було сплачено загальну суму аліментів в розмірі 516513,00 грн. на двох дітей, розмір яких на кожного є рівним, а відтак аліменти на користь доньки ОСОБА_14 , 2009 року народження, складають 258256,50 грн.
У постанові Верховного Суду від 01 серпня 2019 року у справі № 642/6906/16-ц (провадження № 61-26229св18) зазначено, що боржник стверджував, що грошові кошти сплачував як добровільну виплату аліментів. Будь-яких доказів на підтвердження наявності інших зобов`язань боржника перед стягувачем до суду не надано, як і не надано доказів на підтвердження відмови стягувача від отримання банківських переказів від боржника. 
У постановах від 18 листопада 2020 року у справі № 648/1102/19 (провадження № 61-7500св20) та від 26 травня 2021 року у справі № 569/11466/20 (провадження № 61-1534св21) Верховний Суд зробив висновки, що виконавець повинен враховувати кошти, сплачені боржником на користь стягувача, оскільки чинне законодавство не передбачає права та обов`язку у виконавця вимагати від боржника надання квитанцій із зазначенням призначення грошових переказів на ім`я стягувача й не враховувати безпосередньо копії наданих квитанцій.
У постанові Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 707/999/21 (провадження № 61-11411св22) враховано те, що немає відомостей про існування у боржника перед стягувачем будь-яких інших зобов`язань, які є відмінними від зобов`язань зі сплати аліментів. Сплата боржником на користь стягувача грошових коштів у спірний період здійснювалася зі сталою періодичністю, при цьому Верховний Суд врахував суперечливу процесуальну позицію стягувача щодо спірних коштів. 
У постанові Верховного Суду від 17 травня 2023 року у справі № 199/2951/21 (провадження № 61-1769св23) встановлено, що між стягувачем та боржником немає інших грошових зобов`язань, окрім аліментних. Стягувач не заперечувала отримання від боржника тих грошових переказів, де вона була зазначена отримувачем, а матеріали справи не містять відомостей щодо відмови стягувача від отримання грошових переказів, здійснених боржником. Наведене свідчить про добровільне виконання боржником свого обов`язку зі сплати аліментів. Враховуючи, що боржник надав копії квитанцій про здійснення платежів на користь стягувача, у державного виконавця не було підстав не враховувати надані боржником квитанції під час визначення заборгованості зі сплати аліментів.
Реалізовуючи стандарт переважаючої переконливості в оцінці обставин справи, що роглядається, та доказів, поданих учасниками справи, суд погоджується, що квитанції без зазначення призначення платежу «аліменти», надані на підтвердження сплати боржником на користь стягувача аліментів, є саме аліментами на утримання дитини, та у суду не має сумніву в доброчесності позиції позивача, який на протязі тривалого часу здійснює матеріальну допомогу на дітей, та зокрема доньку ОСОБА_14 .
Відповідно до статті 141 СК України мати батько мають рівні права та обов?язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов?язків щодо дитини.
У статті 180 СК України встановлений обов?язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов?язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.
Відповідно до статті 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв?язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.
Зазначена норма не встановлює вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення.
Відтак, з урахуванням предмета даного спору (звільнення від сплати заборгованості по аліментах), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником.
Суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.
Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За змістом ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Позивач зазначає, що неповнолітня донька сторін постійно з червня 2021 року проживає разом з ним та знаходиться на його утриманні. Зазначене відповідачем не спростовано, а факт проживання неповнолітньої ОСОБА_3 з батьком було підтверджено її особистими поясненнями, наданими у присутності батьків та психолога, у судовому засіданні, призначеному на 01.07.2026 року.
Зокрема, донька сторін ОСОБА_3 пояснила, що вона народилась в м.Одесі, до 6 років проживала разом з батьками, після ї розлучення вона проживала разом з матір`ю, братом, бабусею та братом мати за адресою: АДРЕСА_1 . У подальшому стали виникати конфлікти з бабусею, яка після сварок не впускала її в квартиру, та вона змушена була тривалий час перебувати на вулиці, внаслідок чого також погіршились відносини з матір`ю, приблизно 14 або 15 червня 2021 року в черговий конфлікт вона зателефонувала батьку та пішла до нього жити, після 2021 року вона пару раз залишалась у матері, у подальшому спілкування погіршилось, оскільки мати у телефонних розмовах не цікавилась її життям, а лише висловлювала образи на батька та його сім`ю, усі ці розмови донька сприймала негативно, засмучувалась, постійно отримувала стрес, тому у 2023 році заблокувала через телефон спілкування з матір`ю, бачить її лише в судах, неодноразово на звернення доньки матір не віддає її медичну картку, віньєтку, альбом з фото, фактично батько повністю її утримує, покупає усе необхідне, здійснює медичне обстеження, мати не знає, що вона вже вчиться в коледжі, її дуже комфортно проживати у сім`ї батька. Також, пояснила, що вона любить батька, а к матері наразі має байдуже ставлення, хоча батько ніколи не забороняв спілкування та побачення з матір`ю.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив, що з 2021 року знає позивача та його сім`ю, оскільки вони поселились в будинок АДРЕСА_2 , де він проживає. Сім`я позивача складає 5 осіб, він його дружина ОСОБА_15 , син та дві доньки, одна з яких ОСОБА_16 . Сім`я доброзичлива, відносини між ними гарні, жодних сварок не чув, квартира позивача п`ятикімнатна, донька ОСОБА_16 має окрему кімнату, матір ОСОБА_16 раніше не бачив, лише в суді.
Суд зазначає, що жодних доказів та будь-яких клопотань про виклик свідків, які могли би спростувати факт проживання з 2021 року доньки ОСОБА_14 з батьком ОСОБА_1 відповідачем не надано.
Крім того, представник позивача звертає увагу суду, що в судових засіданнях по справі № 947/27368/25, яка наразі знаходиться в апеляційному суді, ОСОБА_2 зазначала, що ОСОБА_1 сплачував аліменти несвоєчасно та не в повному обсязі, усі кошти нею витрачались виключно на потреби дітей, навіть після того, як донька почала проживати разом із батьком, тобто фактично підтвердила, що грошові перекази є аліментними.
Згідно постанови Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі №596/826/21-ц (провадження №61-3738св22) зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні частини другої статті 197 СК України може бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами платника аліментів. Рішення про звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами повинно також відповідати найкращим інтересам дитини.
Суд зазначає, що сам факт звільнення від сплати аліментів у період з 22 січня 2021 року по 18 серпня 2027 року фактично породжує факт звільнення від заборгованості від сплати аліментів у період з червня 2021 року по березень 2025 року. 
Отже, стягнення з позивача аліментів (заборгованості) на утримання дитини, за умови, що ця дитина проживає з ним та перебуває на його утриманні суперечить положенням статті 181 СК України за якою аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина.
Нарахування заборгованості по аліментам за період, коли дитина не проживала разом з матір`ю, суперечить цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких утримується дитина.
Таким чином, судом встановлено, що дитина проживає з батьком - позивачем у справі та знаходиться на його утриманні. Враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом звільнення від сплати заборгованості по аліментам на утримання дитини ОСОБА_14 , 2009 року народження.
Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.
Суд звертає увагу на те, що позивачем не доведено, що заборгованість за аліментами, виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою. Разом з тим під час судового розгляду знайшла підтвердження обставина, що неповнолітня дитина ОСОБА_4 проживає з батьком позивачем по справі, що в розумінні ч.2 ст. 197 Сімейного кодексу України є іншою обставиною, що має істотне значення, та є підставою для задоволення заявленої вимоги.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, судовий збір в сумі 1331,20 грн. судом покладаються на відповідача.
Щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України – розгляд витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну ухвалу. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Судом встановлено, що у позовній заяві представником позивача адвокатом Щенсна І.О. було зазначено, що орієнтований розмір витрат на правничу допомогу, які очікує понести позивач складає 30000 грн., проте у судовому засіданні представником позивача було зазначено, що документальне підтвердження розміру судових витрат, будуть надані суду протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення у відповідності з ч.8 ст.141 ЦПК України. Тому, в даному рішенні питання стягнення витрат на правничу допомогу не розглядалось.
Керуючись ст.ст. 180, 181, 184, 195, 197 СК України, ст.ст. 12, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 273, 274-279, 354ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про звільнення від сплати заборгованості по аліментах – задовольнити.
Звільнити ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , від сплати заборгованості за аліментами на користь ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 , по утриманню неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , нарахованими на підставі рішення Київського районного суду м.Одеси у справі № 947/2637/21 від 16.09.2021 року у виконавчому провадженні № 79097875, за період з червня 2021 року по березень 2025 року у розмірі 230000,00 /двісті тридцять тисяч/ гривень. 
Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , судовий збір у розмірі 1331 /одна тисяча триста тридцять одна/ гривня 20 копійок. 
Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено та підписано 27.07.2026 року.

Суддя            М. В. Гниличенко