Справа №591/4109/26 	
Номер провадження 22-ц/816/2405/26 	
Категорія -  	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2026 року м. Суми

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Замченко А.О. (суддя-доповідач), суддів: Петен Я.Л., Черних О.М.,
з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у м. Суми Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України
на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 травня 2026 року в складі судді Шияновської Т.В., постановлену в м. Суми (повний текст виготовлено 18 травня 2026 року)
у цивільній справі за поданням державного виконавця Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у м. Суми Сумського міжрегіонального управління міністерства юстиції України Веремієнко Віталії Анатоліївни про звернення стягнення на нерухоме майно боржника,
в с т а н о в и в :
15.04.2026 державний виконавець Ковпаківського ВДВС у місті Суми Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Веремієнко В.А. звернулась на підставі ст. 440 ЦПК України з поданням про надання дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно боржника в зведеному виконавчому провадженні №73289080.
Подання мотивувала тим, що на виконанні в Ковпаківському ВДВС м. Суми перебуває зведене виконавче провадження №73289080 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу на загальну суму 271177 грн 18 коп. і на користь ТОВ «Сумигаз збут» боргу на суму 9248 грн 10 коп. Несплаченою залишається заборгованість у сумі 223644 грн 33 коп. Вжитими заходами встановлено, що рухоме та нерухоме майно за боржницею не зареєстроване, джерел доходу остання немає, на рахунках грошові кошти відсутні. Ухвалою суду від 08.07.2024 боржницю ОСОБА_1 оголошено в розшук.
Згідно з відомостями Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради на підставі договору міни від 05.05.1997 у спільній сумісній власності ОСОБА_1 та членів її сім`ї перебуває 57/200 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 09.02.2026 у справі №591/14166/25 визначено частку майна боржника ОСОБА_1 , яким вона володіє на праві спільної сумісної власності спільно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , а саме: у житловому будинку з надвірними будівлями, розташованому на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі 14,25/200 частини.
За вказаною адресою зареєстровані також неповнолітні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Управління «Служба у справах дітей» 30.03.2026 фактично відмовили в наданні дозволу на примусову реалізацію житла, право користування яким мають діти.
Актом виходу державного виконавця до спірного будинку було встановлено, що ОСОБА_1 та члени її родини в будинку не проживають.
За таких обставин, за відсутності будь-якого іншого майно боржниці, на яке можливо було б звернути стягнення та реалізувати його в подальшому в рахунок погашення боргу, державний виконавець у порядку ст. 440 ЦПК України звернулася до суду з даним поданням, в якому просила надати дозвіл на звернення стягнення на 14,25/200 частки житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , де зареєстровані неповнолітні діти.
Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 15.05.2026 відмовлено у задоволенні подання.
Не погоджуючись з ухвалою суду, Ковпаківський ВДВС у м. Суми подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою надати дозвіл на звернення стягнення на 14,25/200 частки нерухомого майна ОСОБА_1 .
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що підставою направлення даного подання до суду стало виконання вимог ухвали Зарічного районного суду м. Суми у справі від 28.05.2025 №591/3206/24, якою зобов`язано ВДВС звернутися із заявою до суду про вирішення питання про звернення стягнення на незареєстроване нерухоме майно боржника ОСОБА_1 у зведеному виконавчому провадженні №73289080.
Відповідно до інформаційних довідок податкових органів та органів Пенсійного фонду України ОСОБА_1 будь-яких джерел отримання доходів не має. З моменту відкриття виконавчого провадження і до теперішнього часу боржницею, в межах вищезазначених виконавчих проваджень, сплачено 64473 грн 84 коп. Остання сплата боргу відбулась 19.04.2021. Залишок боргу складає 59909 грн 40 коп., не сплаченого виконавчого збору – 4249 грн 01 коп.
Відповідно до договору міни ОСОБА_1 та трьом членам її родини на праві спільної сумісної власності належить 57/200 домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . 05.03.2024 за адресою розташування домоволодіння здійснено вихід державного виконавця, про що оформлено відповідний акт. Виходом встановлено: на стук у двері домоволодіння ніхто не відчинив. Зі слів сусіда боржниця та члени її родини в домоволодінні не проживають, але час від часу його відвідують. Про місце проживання останньої йому невідомо, телефонних контактів з боржницею чи членами її родини він не має. За адресою реєстрації ОСОБА_1 залишено виклик державного виконавця, але остання за викликом не з`явилася.
Також встановлено, що ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності зареєстровано 57/200 частини будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Але в матеріалах інвентаризаційної справи відсутні відомості про дату народження та реєстраційний номер облікової картки платника податків, що унеможливлює її ідентифікацію саме з тією особою, яка є боржником у виконавчому провадженні.
Відповідно до інформаційних довідок податкових органів та органів Пенсійного фонду України ОСОБА_1 джерел отримання доходів не має. На рахунках останньої кошти відсутні, рухоме майно на праві власності не зареєстровано. 02.05.2024 за вихідним №72562 до суду направлено подання про тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України, у задоволенні якого відмовлено. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 08.07.2024 боржницю оголошено в розшук. За повідомленням правоохоронних органів заведена розшукова справа від 05.08.2054 №1058, проводяться розшукові дії.
Ухвалою Зарічного районного суду від 09.02.2026 у справі №591/14166/25 визначено частку майна боржника ОСОБА_1 у праві спільної сумісної власності на житловий будинок та прибудинкові будівлі по АДРЕСА_2 , у розмірі 14,25/200 частини.
Відповідно до отриманої державним виконавцем інформації в спірній квартирі зареєстровані: ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , а також неповнолітні діти: ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
10.03.2026 державний виконавець звернулась до Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради, як органу опіки та піклування, з проханням розглянути питання про примусову реалізацію житла, право користування яким мають діти. Але 30.03.2026 державному виконавцю фактично було відмовлено в наданні такого дозволу. Тому державний виконавець звернувся до суду з поданням про надання дозволу на звернення стягнення на 14,25/200 частки нерухомого майна ОСОБА_1 , а саме: житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , де зареєстровані неповнолітні діти, для подальшого звернення виконання зведеного виконавчого провадження №73289080.
Звертає увагу, що розгляд питання про надання дозволу на реалізацію майна боржника, право користування яким мають малолітні діти, входить до кола дискреційних повноважень Служби у справах дітей та сім`ї Сумської міської ради.
Зазначає, що враховуючи норми чинного законодавства в органів державної виконавчої служби відсутні повноваження/механізми, які можуть зобов`язати Службу у справах дітей та сім`ї Сумської міської ради в установленому порядку розглянути питання про надання дозволу на звернення стягнення на 14,25/200 частки нерухомого майна ОСОБА_1 , де зареєстровані неповнолітні діти для подальшого звернення виконання зведеного виконавчого провадження №73289080.
Акцентує, що рішення суду є обов`язковим до виконання.
Учасники справи правом подати відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не скористалися.
У судове засідання представник Ковпаківського ВДВС у м. Суми не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а. с. 71). Подав клопотання про розгляд справи без його участі (а. с. 84).
Представник ТОВ «Сумигаз Збут», Сергейко Ю.С., Сергейко Р.Ю., Сергейко А.Р., Сергейко В.П., Сергейко Л.Ю., Качур О.І., Мовчан В.О. не з`явилися, хоча про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином (а. с. 72, 87, 89, 91, 93, 96, 98, 100). Про причини неявки суд не повідомили.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 30.06.2015 старшим державним виконавцем ВДВС Сумського міського управління юстиції Місник В.М. на підставі виконавчого листа №2-3439, виданого 23.12.2011 Зарічним районним судом м. Суми, було відкрито виконавче провадження №47979713 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 116690 грн 88 коп. заборгованості (а. с. 8 зв. - 10).
30.06.2015 постановою державного виконавця накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження (а. с. 14 зв.).
09.01.2019 головний державний виконавець Ковпаківського ВДВС у м. Суми Пшик Т.С. на підставі виконавчого листа №592/781/18, виданого 21.08.2018 Ковпаківським районним судом м. Суми, відкрито виконавче провадження №58030485 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 154486 грн 83 коп. заборгованості (а. с. 10 зв. - 12).
20.02.2023 старшим державним виконавцем Ковпаківського ВДВС у м. Суми Веремієнко В.О. на підставі судового наказу №592/6980/22, виданого 10.01.2023 Ковпаківським районним судом м. Суми, відкрито виконавче провадження №71090414 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Сумигаз Збут» 9248 грн 10 коп. боргу (а. с. 12 зв. – 13).
З облікової карти на зведене виконавче провадження №7328289080 вбачається, що загальна сума, яка підлягала стягненню з ОСОБА_1 складала 280425 грн 81 коп., стягнуто в процесі виконання 56781 грн 48 коп., залишок, що підлягає стягненню – 223644 грн 33 коп. (а. с. 8).
Відповідно до договору міни від 05.05.1997 ОСОБА_3 , ОСОБА_1 належить 57/200 частин будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 15).
З 01.01.2000 ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 14, 19 зв.). За цією адресою також зареєстровані ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , а також неповнолітні діти: ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 19 – 21).
З акту старшого державного виконавця Ковпаківського ВДВС у м. Суми від 05.03.2024 вбачається, що 05.03.2024 о 10:55 держаний виконавець здійснив виїзд за місцем реєстрації боржниці ОСОБА_1 . На стук ніхто не відчинив. Зі слів сусіда остання за місцем реєстрації не проживає, місце знаходження її сусіду невідомо, засобів зв`язку не має. Перевірити майновий стан не вдалося. Було залишено виклик до ДВС на 10:00 11.03.2024 (а. с. 16).
Відповідно до інформації Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради від 22.04.2025 станом на 31.12.2012 ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності належить 57/200 частини будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . У той же час у матеріалах інвентаризаційної справи відсутні відомості про дату народження та реєстраційний номер облікової картки платника податків ОСОБА_1 , що унеможливлює її ідентифікацію саме з тією особою, яка є боржником у виконавчому провадженні. Тому використання державним виконавцем інформації про наявність вищезазначеного права власності без додаткової ідентифікації особи боржника і власника може стати підставою для незаконного та необґрунтованого накладення арешту чи заборони відчуження нерухомого майна іншої особи, прізвище, ім`я та по батькові якої є повністю ідентичними даним боржника у виконавчому провадженні (а. с. 18).
Інформація про нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо ОСОБА_1 відсутня (а. с. 14 зв.).
З довідки Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради від 25.06.2026 вбачається, що станом на 31.12.2012 ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на підставі договору міни від 05.05.1997 №1148 на праві спільної сумісної власності належить 57/200 частини будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначене записано в реєстрову книгу за реєстровим №12750, дата реєстрації 08.09.1997 (а. с. 79).
Листом від 30.03.2026 №27.1-27/755 Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради повідомило Ковпаківський ВДВС у м. Суми, що Управлінням розглянуто звернення виконавчої служби щодо надання дозволу на реалізацію 14,25/200 частки будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 та яким мають право користуватися неповнолітні діти ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Роз`яснено, що для вирішення даного питання батькам малолітніх дітей необхідно звернутися до Управління та надати документи, передбачені п. 66, 67 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, та документальне підтвердження гарантування збереження права дитини на житло. Після цього заява буде розглянута на засіданні комісії з питань захисту прав дитини (а. с. 30 – 31).
Відмовляючи в задоволенні подання державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що Служба у справах дітей та сім`ї Сумської міської ради не вирішила в установленому законом порядку питання щодо реалізації майна боржника, в якому зареєстровані діти.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками місцевого суду, оскільки вони не відповідають матеріалами справи та вимогами закону.
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.
Згідно зі ст. 129-1 Конституції України держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ч. 1 ст. 18 ЦПК України).
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна людина має право на справедливий судовий розгляд.
ЄСПЛ вказував у своїх рішеннях, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати в статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення від 19.03.1997 у справі «Горнсбі проти Греції», №18357/91, §40).
Виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду й ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статями 6, 13 Конвенції.
Саме такий принцип застосовує ЄСПЛ у своїй сталій практиці, зазначаючи, що виконання судових рішень є невід`ємною частиною судового процесу, оскільки без цієї стадії судового процесу сам факт прийняття будь-якого рішення суду втрачає сенс. Саме на цій стадії судового процесу завершується відновлення порушених прав особи.
ЄСПЛ неодноразово наголошував у своїх рішеннях, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень (рішення в справах «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997, «Ясіун`єне проти Литви» від 06.03.2003, «Руйану проти Румунії» від 17.06.2003, «Півень проти України» від 29.06.2004).
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
З матеріалів справи вбачається, що на виконанні в Ковпаківському відділі Державної виконавчої служби у м. Суми Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України перебуває зведене виконавче провадження №73289080 щодо боржниці ОСОБА_1 , до складу якого входять три виконавчих провадження. Загальна сума, яка підлягала стягненню з останньої, складала 280425 грн 81 коп., у процесі виконання стягнуто 56781 грн 48 коп., залишок, що підлягає стягненню – 223644 грн 33 коп.
Звертаючись до суду з вказаним поданням, державний виконавець просив суд надати дозвіл на звернення стягнення на майно боржниці ОСОБА_1 , а саме: житловий будинок з надвірними будівлями, розташований на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , в якому зареєстровано двоє малолітніх дітей.
Перед зверненням до суду з вказаним поданням Ковпаківський ВДВС у м. Суми звертався до Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради з листом щодо надання попереднього дозволу на реалізацію нерухомого майна.
На вказаний лист Управлінням «Служба у справах дітей» Сумської міської ради надано відповідь, в якій вказано, що Управлінням розглянуто звернення виконавчої служби щодо надання дозволу на реалізацію 14,25/200 частки будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 та яким мають право користуватися неповнолітні діти ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Роз`яснено, що для вирішення даного питання батькам малолітніх дітей необхідно звернутися до Управління та надати документи, передбачені п. 66, 67 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 №866, та документальне підтвердження гарантування збереження права дитини на житло. Після цього заява буде розглянута на засіданні комісії з питань захисту прав дитини.
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні подання, виходив з того, що подання є необґрунтованим і передчасним, оскільки виконавцем не отримано дозволу органу опіки та піклування на реалізацію житлової нерухомості.
Колегія судді не може погодитись з вказаними висновками з огляду на таке.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням зокрема таких засад: обов`язковості виконання рішень; справедливості, неупередженості та об`єктивності; розумності строків виконавчого провадження.
Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).
Відповідно до ч. 1, 6 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця).
Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.
Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.
Згідно з ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якій фактично проживає боржник.
Державний виконавець, серед іншого, обґрунтовував подання тим, що ОСОБА_1 належить 57/200 частин будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Інше майно та доходи відсутні.
Відповідно до ч. 3 ст. 17, ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або інші законні представники не мають права без дозволу органу опіки та піклування, наданого відповідно до закону, вчиняти від імені малолітньої дитини правочини, визначені частиною другою статті 177 Сімейного кодексу України.
Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості.
Зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо житлових приміщень не допускається.
Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав, інших прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості та охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону.
Батьки або інші законні представники не мають права без дозволу органу опіки та піклування, наданого відповідно до закону, вчиняти від імені малолітньої дитини правочини, передбачені частиною другою статті 177 Сімейного кодексу України.
Згідно з абз. 9 п. 3 розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 29.06.2016 №2831/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.09.2016 за №1301/29431 (далі - Порядку реалізації майна), заявка на реалізацію арештованого майна подається разом із такими документами (в електронній або паперовий формі): у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, – копія дозволу органів опіки та піклування або відповідне рішення суду.
У пункті 28 Розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 (далі - Інструкція з організації примусового виконання рішень) у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону.
Отже, враховуючи вимоги Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», а також положення Інструкції з організації примусового виконання рішень і Порядку реалізації арештованого майна, державний виконавець або приватний виконавець зобов`язаний у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, отримати попередню згоду органу опіки та піклування або відповідне рішення суду, які, зокрема, додаються до заяви на реалізацію арештованого майна.
Схожі висновки містяться в постановах Верховного Суду від 25.11.2019 у справі №718/482/15-ц, від 10.10.2019 у справі №751/15667/15-ц.
З наведеного вбачається, що передача на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, без дозволу органу опіки та піклування або відповідного рішення суду є неможливою.
Разом з тим, чинним законодавством України не визначено порядку надання органом опіки та піклування згоди на примусову реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти.
Як вбачається зі змісту пунктів 66 - 67 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 №866, на які послалося Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради, надаючи відповідь на лист Ковпаківського ВДВС у м. Суми щодо надання попереднього дозволу на реалізацію нерухомого майна, з метою укладення правочинів щодо нерухомого майна, право власності або користування, яким має дитина, до органів опіки та піклування мають звертатися батьки або особи, які їх замінюють, тобто особи, які є власниками майна або законними представниками дитини, у разі якщо остання є власником, й заінтересовані в укладенні правочину.
Однак особливістю примусової реалізації майна в межах виконавчого провадження з метою забезпечення виконання судового рішення є те, що власник майна не є заінтересованою в його реалізації особою й, відповідно, свою волю не виявляє. Продаж такого майна ініціюється державним або приватним виконавцем через спеціальну установу, при цьому зацікавленою особою виступає стягувач у виконавчому провадженні, а не боржник. Разом з тим, стягувач не має права вчиняти дії, пов`язані з передачею майна боржника на примусову реалізацію. У свою чергу боржник, як зазначалося, не є зацікавленою особою, що має наслідком ухилення його від звернення до органів опіки та піклування за отриманням дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке або право користування яким мають діти. У той же час, чинним законодавством не передбачено механізмів зобов`язання батьків або осіб, які їх замінюють, отримувати такий дозвіл у примусовому порядку.
Разом з тим, виконавець у силу приписів частини першої, пункту 1 частини другої, пунктів 3, 6, 22 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язаний та має право вживати всіх необхідних заходів щодо примусового виконання судового рішення, у тому числі й одержувати всі необхідні дозволи для проведення виконавчих дій.
У постанові від 26.10.2021 у справі №755/12052/19 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що на відміну від виконання судових рішень, які безпосередньо передбачають звернення стягнення на конкретно визначене житлове приміщення в конкретно визначений спосіб, для інших судових рішень, які передбачають загальне право стягнення боргу (у тому числі солідарного) з боржника (його поручителя) на визначену суму зобов`язань, отримання Держвиконавцем відповідного дозволу органу опіки та піклування є обов`язковим у силу самого факту існування права власності або права користування неповнолітньої дитини щодо нерухомого майна, яке реалізується в рамках виконавчого провадження. Захист відповідних прав неповнолітньої дитини забезпечує орган опіки та піклування в межах своїх повноважень, приймаючи рішення про надання зазначеного дозволу або відмову в наданні зазначеного дозволу держвиконавцю, а також суд у випадку звернення до нього уповноваженої особи щодо дій держвиконавця та/або органу опіки та піклування.
Тобто, на думку Великої Палати Верховного Суду державний чи приватний виконавець повинен звернутися до органу опіки та піклування з метою отримання дозволу на реалізацію житлової нерухомості, право на користування яким мають діти.
У випадку відмови органу опіки та піклування виконавець, з метою виконання судового рішення та забезпечення дотриманням прав дітей, повинен звернутися до суду.
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні подання державного виконавця вказаного вище не врахував.
Частиною 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з п. 10 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення.
Відповідно до ч. 1 – 3 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.
Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у двадцятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.
Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
З наведеного вбачається, що з метою усунення обставин, які роблять неможливим виконання рішення суду, а саме: відсутності дозволу (відмові) органу опіки та піклування на реалізацію нерухомого майна, право власності або право користування яким мають діти, виконавець може звернутися до суду із заявою (поданням) про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, в якому зареєстровані діти, яка повинна бути розглянута судом в порядку, встановленому в статті 435 ЦПК України.
Саме такий правовий висновок зроблено в постанові Верховного Суду від 15.02.2023 у справі №2-537/11.
Пункт 1 ч. 5, ч. 8 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.
Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.
Під час розгляду заяви (подання) суд повинен оцінювати через призму дотримання прав та інтересів дітей добросовісність дій боржника, а саме: з якого часу діти зареєстровані в спірному приміщенні; чи дотримано встановлений чинним законодавством порядок їх реєстрації та вселення в спірне приміщення; чи є спірне приміщення єдиним місцем їх постійного проживання; чи наявне інше приміщення в дітей чи їх батьків або осіб, які їх замінюють, яке може використовуватись як постійне місце проживання; яка ступінь споріднення має місце між дітьми та боржником та інші обставини.
Суд наведеного не врахував та дійшов до помилкового висновку щодо неможливості звернення державного чи приватного виконавця з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, в якому зареєстровані малолітні діти.
З матеріалів справи вбачається, що держаний виконавець звернувся до суду з поданням у порядку ст. 440 ЦПК України.
Відповідно до ч. 10 ст. 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.
У постанові Верховного Суду від 07.05.2025 у справі №200/14579/13-ц зроблено висновок, що подання виконавця про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, подане відповідно до статті 440 ЦПК України, та подання виконавця про надання дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно боржника, в якому зареєстровані діти, подане відповідно до статті 435 ЦПК України, є різними за своєю суттю процесуальними зверненнями та під час їх розгляду предметом дослідження суду є різні обставини та підстави для їх задоволення.
З матеріалів справи вбачається, що на підставі договору міни від 05.05.1997 ОСОБА_1 і ОСОБА_4 належить 57/200 частину будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний договір був зареєстрований в установленому законом порядку в БТІ за місцем знаходження майна (а. с. 15, 18, 78 - 79).
Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01.01.2013, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
Враховуючи викладене, оскільки нерухоме майно боржниці зареєстровано в установленому законом порядку, з метою усунення обставин, які роблять неможливим виконання рішення суду, а саме: відсутності дозволу (відмови) органу опіки та піклування на реалізацію нерухомого майна, право користування яким мають діти, виконавець повинен був звернутися до суду з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, в якому зареєстровані діти, в порядку, встановленому в статті 435 ЦПК України, а не на підставі ч. 10 ст. 440 ЦПК України.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, з огляду на те, що суд першої інстанції, дійшовши правильного висновку про відмову в задоволенні подання, але відмовив з інших підстав, тому ухвала суду в частині мотивів відмови в задоволенні подання підлягає зміні з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України.
Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-382, 389 ЦПК України,
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у м. Суми Сумського міжрегіонального управління міністерства юстиції України задовольнити частково.
Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 травня 2026 року змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
В іншій частині ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 травня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий -  	А.О. Замченко	

Судді: Я.Л. Петен 

О.М. Черних