ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/8701/25       Головуючий суддя І інстанції Демченко С.В.
Апеляційне провадження № 33/818/1274/26        Суддя-доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2026 року        м.Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., 
за участю секретаря - Вакули Н.С., 
захисника - Величко М.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою захисника Величко М.Г. на постанову судді Київського районного суду м.Харкова від 15 січня 2026 року стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , військовослужбовця, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 665 гривень 60 копійок на користь держави.

Постановою встановлено, що 15 серпня 2025 року о 16 годині 14 хвилин ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 210934, реєстраційний номер НОМЕР_2 , у м. Харкові по пр-т Академіка Курчатова, буд. 31, з ознаками наркотичного сп`яніння: неприродна блідість, звужені зіниці очей, які не реагують на світло, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку в закладі охорони здоров`я КНП ХОР «ОНД» відмовився, що зафіксовано на бодікамери, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, а саме:
п. 2.5 Правил дорожнього руху України, зокрема, передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції..

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 – адвокат Величко М.Г. просить скасувати постанову судді Київського районного суду м.Харкова від 15.01.2026 та закрити провадження за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування доводів зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст.256 КУпАП, оскільки у ньому відсутні письмові пояснення ОСОБА_1 та відповідна графа взагалі не заповнена. Зазначає, що наявні у справі відеозаписи не є безперервним, не підтверджує вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, наявність ознак наркотичного сп`яніння та факту керування її підзахисним транспортним засобом. Вказує, що законних підстав для зупинки транспортного засобу у працівників поліції не було.
Звертає увагу на те, що направлення на огляд є додатком до протоколу та не підтверджує наявність у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння, які помилково встановлені працівником поліції. Зазначає, що рапорт працівника поліції не є доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень, а суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи. 
Крім того, захисник зазначає, що ОСОБА_1 є діючим військовослужбовцем, що було достеменно відомо працівникам поліції, а тому огляд її підзахисного на стан наркотичного сп`яніння повинен був проведений відповідно до вимог ст.266-1 КУпАП, оскільки ОСОБА_2 є діючим військовослужбовцем.

Окрім цього, захисник Величко М.Г. просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, визнавши причини пропуску поважними, оскільки ОСОБА_1 є військовослужбовцем, участі під час судового розгляду не приймав, а про наявність постанови дізнався 19.01.2026, тому сторона захисту не мала можливості у строк, передбачений чинним законодавством, своєчасно подати апеляційну скаргу. 
Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.
За таких обставин, з метою належного дотримання конституційних засад забезпечення доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою захисника Величко М.Г.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, але останній повідомлявся судом апеляційної інстанції про дату, місце та час апеляційного розгляду шляхом надсилання йому 08.07.2026 судової повістки в електронному вигляді, що підтверджується відомостями довідки отримання судової повістки на номер мобільного телефону, який зазначений в апеляційній скарзі захисника про поновлення строку на апеляційне оскарження, що повністю відповідає Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасників судового процесу, затвердженого наказом ДСА України від 23.01.2023 року №28.
При цьому, судом апеляційної інстанції засобами поштового зв`язку направлялася ОСОБА_1 судова повістки на адресу його місця мешкання, але вона повернулася до Харківського апеляційного суду у зв`язку з відсутністю адресату за вказаною адресою.
Водночас, до початку апеляційного розгляду захисник Величко М.Г. повідомила суду, що ОСОБА_1 відомо про місце, дату та час апеляційного розгляду, але він не може з`явитися до суду апеляційної інстанції, оскільки наразі її підзахисний перебуває в лавах ЗСУ та проходить військову службу. 
Захисник Величко М.Г. вважала за можливе провадити апеляційний розгляд за відсутності ОСОБА_1 , який є військовослужбовцем та з яким узгоджена процесуальна позиція сторони захисту.
Крім того, до суду апеляційної інстанції не надходило будь-яких клопотань від самого ОСОБА_1 про відкладення апеляційного розгляду.
При цьому, суд апеляційної інстанції керується практикою ЄСПЛ, а саме рішенням Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 в справі "Пономарьов проти України", в якому наголошується, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Разом з цим, належить врахувати, що саме захисник Величко М.Г., яка діє в інтересах ОСОБА_1 та безпосередньо приймає участь під час апеляційного розгляду в режимі відеоконференції, є ініціатором апеляційного перегляду постанови судді Київського районного суду м.Харкова від 15.01.2026 у цій справі. 
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. 
Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").
Також , згідно з усталеною практикою Суду, учасники справи в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження; процесуальна бездіяльність скаржника не може ставити під сумнів здійснення судочинства судом апеляційної інстанції відповідно до вимог процесуального закону.
За таких обставини, апеляційний суд, враховуючи думку захисника Величко М.Г. про проведення апеляційного розгляду за його підзахисного, а також те, що ОСОБА_1 був повідомлений про місце, дату та час апеляційного розгляду, але в судове засідання не з`явився та клопотань про відкладення судового розгляду не подавав, апеляційний суд вирішив провадити апеляційний перегляд оскаржуваної постанови без участі ОСОБА_1 , але за обов`язковою участю його захисника, з урахуванням наявних відомостей у матеріалах справи та доводів апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь головуючого судді, вислухавши доводи захисника Величко М.Г., яка підтримала свою апеляційну скаргу та просила її задовольнити, перевіривши ці доводи та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні. 
Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд при розгляді справи стосовно  ОСОБА_1 дотримався всіх вказаних вимог закону.
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, внаслідок порушення ним вимог п.2.5 Правил дорожнього руху. 
Так, згідно з п. 1.3 Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Пунктом 1.9 Правил дорожнього руху встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Відповідальність за порушення вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху передбачена ч.1 ст.130 КУпАП, диспозиція якої передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Отже, з системного аналізу вищезазначених норм вбачається, що проходження в установленому порядку огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є обов`язком водія, а не його правом. 
Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується наявними у справі доказами, а саме відомостями: протоколу про адміністративне правопорушення серії серії ЕПР1 № 424076 від 15.08.2025; направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 15.08.2025; рапорту інспектора взводу 1 роти 6 УПП в Харківській області ДПП Славгородського В.С.; довідки інспектора ВАП УПП в Харківській області Кірічек О.; відеозапису.
Зокрема, з відомостей протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 424076 від 15.08.2025 вбачається, що факт керування 15.08.2025 о 16 год. 14 хв. ОСОБА_1 автомобілем ВАЗ 210934, реєстраційний номер НОМЕР_2 , у м. Харкові по пр-т Академіка Курчатова, буд. 31, з ознаками наркотичного сп`яніння: неприродна блідість обличчя; звужені зіниці очей, які не реагують на світло; поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку в закладі охорони здоров`я КНП ХОР «ОНД» відмовився, що зафіксовано на бодікамери, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України (арк.1).
У матеріалах справи міститься направлення на огляд водія до КНП ХОР «ОКНЛ» від 15.08.2025, згідно з яким ОСОБА_1 під час події мав виражені ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: неприродна блідість обличчя; звужені зіниці очей, які не реагують на світло; поведінка, що не відповідає обстановці. Огляд не проводився, у зв`язку з відмовою водія від проходження огляду (арк. 4).
Також належить взяти до уваги, що згідно відомостей рапорту інспектора взводу 1 роти 6 УПП в Харківській області ДПП, старшого лейтенанта поліції Славгородського В.С. від 15.08.2025, під час патрулювання 15.08.2025 у складі екіпажу 1252 згідно п.5 ст.35 ЗУ «Про Національну поліцію» було зупинено т/з ВАЗ 2109, д.н.з. НОМЕР_2 , під керування ОСОБА_1 . Під час перевірки документів було встановлено, що ОСОБА_1 не мав керування таких т/з; відносно водія встановлено тимчасове обмеження на право керування т/з; також ОСОБА_1 протягом року притягався до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.130 КУпАП. Також при спілкуванні у  ОСОБА_1 були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку  ОСОБА_1 відмовився. Враховуючи викладене, стосовно  ОСОБА_1 було складено протоколи 1/130; 3/126; 5/126 КУпАП. Водія відсторонено від керування, транспортний засіб залишився на місці зупинки без порушень ПДР, зафіксовано на б/к (арк.5).
У матеріалах справи також міститься відеозаписи (відеофайли «гришко», «export-nuzv5», «export-o3uu3»), з яких вбачається наступне. Так, на відеозаписі (відеофайл «гришко») зафіксовано рух та подальша зупинка транспортного засобу ВАЗ 2109, д.н.з. НОМЕР_2 . З іншого відеозапису вбачається, що на місце зупинки транспортного засобуВАЗ 2109, де перебував ОСОБА_1 та працівники поліції, приїхав інший автомобіль, з якого вийшли двоє чоловіків, один з яких просив працівників поліції не складати адміністративний матеріал стосовно ОСОБА_1 (відеофайл «export-o3uu3»). При цьому, з відеозапису вбачається, що інших людей на місці зупинки транспортного засобуВАЗ, у тому числі в салоні цього автомобіля, не було (відеофайл «export-o3uu3»). На іншому відеозаписі зафіксовано, що працівник поліції повідомляє ОСОБА_1 , що за результатами перевірки встановлено, що ОСОБА_1 не має права керування таким транспортним засобом та надане ним посвідчення водія підлягає вилученню, у зв`язку з чим стосовно нього буде складено протокол за ст.126 КУпАП, з чим погодився ОСОБА_1 (відеофайл «export-nuzv5»). В подальшому працівник поліції запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку, на що останній відповів відмовою (відеофайл «export-nuzv5», починаючи з 05 хв. 49 сек. відеозапису). Після цього поліцейські роз`яснили ОСОБА_1 , що у разі його відмови від проходження огляду на стан сп`яніння буде складено протокол за ст.130 КУпАП. Поліцейський також роз`яснив ОСОБА_1 , що у нього наявні ознаки наркотичного сп`яніння та повторно запропонував пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння (відеофайл «export-nuzv5», починаючи з 06 хв. 40 сек. відеозапису). При цьому, ОСОБА_1 вдруге відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, зазначивши поліцейським, що він вчора сидів з «пацанами» та сьогодні покаже у будь-якому разі, про що він не хотів, щоб дізналися інші (відеофайл «export-nuzv5», починаючи з 07 хв. 37 сек. відеозапису). Отримавши таку відповідь, працівник поліції повідомив ОСОБА_1 , що він фіксує відмову від проходження огляду, з чим погоджувався ОСОБА_1 (відеофайл «export-nuzv5», починаючи з 07 хв. 54 сек. відеозапису). Крім того, поліцейський ознайомив ОСОБА_1 з його правами за ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, а також те, що стосовно нього було складено протокол за ч.1 ст.130 КУпАП, зміст якого було роз`яснено, що було добре зрозуміло ОСОБА_1 (відеофайл «export-nuzv5», починаючи з 17 хв. 00 сек. відеозапису). При цьому, на відеозаписі зафіксовано, що ОСОБА_1 не оспорював обставини, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, зазначивши, що в ньому все правильно відображено. Після цього працівником поліції були складені інші адміністративні матеріали, з якими в подальшому було ознайомлено ОСОБА_1 та вручені йому копії протоколів про адміністративні правопорушення (відеофайл «export-nuzv5», починаючи з 59 хв. 32 сек. відеозапису).
Апеляційний суд також враховує, що з відомостей наявних у справі відеозаписів об`єктивно вбачається, що ОСОБА_1 при спілкуванні з працівниками поліції жодного разу не повідомляв їм, що не керував транспортним засобом. Цих обставин не повідомляли інші особи, які були присутні на місці події. Крім того, на відеозаписі зафіксовано, що двоє чоловіків приїхали на своєму транспортному засобі на місце події вже після зупинки працівниками поліції автомобіля під керування ОСОБА_1 . При цьому, з відеозапису також вбачається, що на місці зупинки транспортного засобу перебували лише працівники поліції, ОСОБА_1 та двоє його знайомих, які приїхали пізніше. 
Отже, апеляційний суд ставиться критично до апеляційних доводів захисника про те, що наявні у справі докази, у тому числі долучені відеозаписи, не підтверджують факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом за обставин події у цій справі.
Таким чином, з відомостей цього відеозапису об`єктивно вбачаються обставини події, факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а також послідовність спілкування останнього з працівниками поліції, виявлення у нього ознак наркотичного сп`яніння, законну вимогу працівника поліції на проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в установленому законом порядку та відмову водія від проходження зазначеного огляду у медичному закладі.
Крім того, вимога поліцейського про необхідність проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння була чіткою і зрозумілою для сприйняття, у зв`язку з чим у ОСОБА_1 не було об`єктивних підстав для відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, що, у свою чергу, свідчить про умисне бажання уникнути встановленої законом відповідальності за скоєне.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що саме відмова від вимоги поліцейського пройти в установленому порядку огляду на стан сп`яніння у медичному закладі є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, незалежно від того, чи був водій в стані наркотичного сп`яніння чи ні.
Разом з цим, належить також зазначити, що наявність ознак наркотичного сп`яніння самі по собі не означають, що особа перебуває в стані такого сп`яніння.
Отже, спростування або підтвердження перебування водія в стані наркотичного сп`яніння, відбувається за рахунок проведення відповідного медичного огляду у встановленому законом порядку у закладі здоров`я, що і було запропоновано ОСОБА_1 , але останній відмовився від проходження відповідного огляду.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення та інші процесуальні документи складені уповноваженою державою особою. Однак, ОСОБА_1 , звернувшись за допомогою до професійного адвоката, не скористався своєю процесуальною можливістю та не звернувся із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва в порядку ст.267 КУпАП, з метою ініціювання службової перевірки або притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб, якими були складені відповідні процесуальні документи у цій справі. 
Більш того, матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 чи його захисником подавалася заява у порядку, передбаченим ст.214 КПК України, до правоохоронних органів щодо фальсифікації цих матеріалів справи або про перевищення працівниками поліції своїх повноважень при виконанні ними своїх службових обов`язків при складанні адміністративного матеріалу відносно нього за ч.1 ст.130 КУпАП.
Цих відомостей не надано суду і під час апеляційного розгляду.
Отже, враховуючи, що сторона захисту не надала до суду будь-яких фактичних відомостей на підтвердження їх версії щодо незаконності дій працівників поліції під час зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , виявлення у нього ознак наркотичного сп`янінні, проведення процедури огляду на стан наркотичного сп`яніння, а також складення ними протоколу та інших процесуальних документів за цією справою, які також не містяться в матеріалах справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у протоколі про адміністративне правопорушення та інших доказах, оскільки вони відповідають дійсності та заслуговують на увагу.

Доводи захисника Величко М.Г. про те, що працівниками поліції порушено порядок проведення огляду військовозобов`язаних на стан наркотичного сп`яніння, оскільки ОСОБА_1 є діючим військовослужбовцем, є необґрунтованими, з наступних підстав. 
Відповідно до ч.1 ст.15 КУпАП, військовослужбовці несуть відповідальність за адміністративні правопорушення за дисциплінарними статутами. За порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах
За змістом ст.266-1 КУпАП України огляд на стан сп`яніння проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром, лише щодо військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин.
Також, відповідно до ст.266-1 КпАП України огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.
Аналіз положень ст.266-1 КУпАП свідчить про те, що даною нормою права не визначається порядок огляду військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, які керують транспортним засобом.
Отже, положення ст. 266-1 КУпАП не стосуються спеціального суб`єкту - водія транспортного засобу, а лише військовослужбовців за вчинення військових адміністративних правопорушень.
Відповідно, порядок огляду військовослужбовців Збройних Сил України, які керують транспортними засобами на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції здійснюється в загальному порядку, встановленому ст.266 КУпАП, який проводить працівники Національної поліції.
Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України», одним із завдань Служби правопорядку є забезпечення безпеки дорожнього руху військових транспортних засобів, контроль за рухом транспортних засобів і перевезенням вантажів Збройних Сил України
Вимогами п. 2 ч.2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що водії військових транспортних засобів зобов`язані виконувати передбачені законом вимоги поліцейського або посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами.
Крім того належить зауважити, що спеціально створеного суб`єкту владних повноважень – військової поліції на цей час не створено, їх повноваження за колом осіб спеціальним законом не визначено.
В розумінні логічного застосування правових норм, щодо яких законодавець на момент вчинення правопорушення ще не вніс відповідних змін, які відповідали б суспільним інтересам та певним обставинам (подолання часової прогалини у законодавстві) суд вважає належним не обмежуватись категорією «водій військового транспортного засобу» та застосовувати під час розгляду цієї справи цю категорію в значенні «водій військового транспортного засобу, який виконує бойове завдання або службовий обов`язок з використанням цивільного автомобіля».
В такому разі водій має підтвердити зазначене відповідними документами. Навіть і тоді, зазначене не обумовлює не виконанням водієм військового транспортного засобу вимог, передбачених ч.2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» щодо виконання законних вимог поліцейського.
Як вбачається з матеріалів справи, 15.08.2025 о 16 годині 14 хвилини за адресою: м.Харків, пр-т Академіка Курчатова, буд.31, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння, тобто поза межами військової частини.
Разом з цим, будь-яких повідомлень про те, що він виконував невідкладне бойове завдання працівникам поліції не висловлював, будь-яких доказів на підтвердження цього не надавав.
За таких обставин посилання сторони захисту на те, що оскільки ОСОБА_1 є діючим військовослужбовцем, то огляд на стан сп`яніння мав бути проведений виключно посадовою особою, уповноваженою на те особою Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, є суб`єктивним та необґрунтованим. 
Поряд із цим, у пункті 1 ч.1 ст.255 КпАП України зазначено, що у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218 - 221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи органів Національної поліції (ст.130 КпАП України), у зв`язку з чим працівниками поліції правомірно складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .
Порядок, передбачений ч.2 ст.266 КУпАП визначає процедуру огляду водіїв, в той же час положення ст.266-1 КпАП України передбачають порядок огляду військовослужбовців. При цьому статус водія є спеціальною нормою для військовослужбовців і тому при проведенні огляду військовослужбовця водія таку процедуру проводить поліція, у випадку проведення огляду військовослужбовця пішохода такий огляд проводить військова служба правопорядку.
Отже, під час процедури огляду на стан сп`яніння водія представники військової служби правопорядку не повинні залучатись, у зв`язку з чим, доводи сторони захисту з цього приводу є безпідставними.
Таким чином, працівниками поліції було дотримано вимоги ст. 266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 року, Закону України «Про національну поліцію».
Твердження сторони захисту про те, що відеозапис події є фрагментарними, а на відеозаписі з відеореєстратору не зафіксовано керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 , у зв`язку з чим його слід визнати неналежним та недопустимим доказом, є необґрунтованими та суб`єктивними, у зв`язку із наступним.
Частиною 1 статті 40 Закону України «Про національну поліцію» врегульовано застосування поліцейськими технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
Крім того, статтею 266 КУпАП та положеннями «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» унормовано використання поліцейськими технічних засобів відеозапису при фіксуванні відмови особи, від проходження огляду на стан сп`яніння.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Окрім цього, слід звернути увагу учасників судового розгляду на особливість правового статусу доказів у провадженні по справах про адміністративні правопорушення. Статус доказів, перелік джерел, правила їх допустимості визначаються виключно національним законом. Конвенційне право та його тлумачення ЄСПЛ залишає правила допустимості доказів на розсуд держав, з поправкою на вимогу загальної справедливості судового провадження, а також природи правопорушення.
Норми ст. 251 КУпАП встановлюють характер джерел та змісту доказової інформації по справі, це «будь-які фактичні дані» та не містить критеріїв недопустимості доказів.
Разом з тим, стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява № 10705\12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» не виключає будь-який сумнів взагалі, оскільки завжди можна припустити можливість існування навіть дуже маловірогідних обставин чи їх збігів. Проте, цей стандарт доказування означає, що особу необхідно виправдати не при наявності будь-якої «тіні» сумнівів, а при наявності лише «розумного сумніву». При цьому розумним є сумнів, який має під собою причину та здоровий глузд і випливає зі справедливого та розумного розгляду всіх доказів у справі або з відсутності доказів у справі. Цей сумнів не є ні смутним, ні гіпотетичним чи уявним або надуманим. А саме таким, який ґрунтується на конкретних обставинах або інших вагомих причинах, які б змусили розумну людину вагатися вдатися до певних дій у питаннях, що мають значення для неї.
Слід зазначити, що тільки у справах про адміністративні правопорушення докази можуть мати відносний характер і полягають у тому, що зміст таких доказів відтворює (приблизно чи вірогідно) фактичну обстановку, що має значення для правильного розгляду справи. Водночас, докази, що мають відносний характер можуть незначно корелювати з фактичними даними, які мають тісний зв`язок із фактами предмета доведення, що, в свою чергу, здатні підтвердити існування чи відсутність доказових фактів.
Вимогами ч.2 ст.266 КУпАП визначено, що огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. 
Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. 
Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
З відомостей матеріалів справи вбачається, що відеозапис у цій справі доданий до протоколу ЕПР1 №424076 від 15.08.2025 відповідальною особою, а матеріали справи не містять даних про незаконне його походження.
Таким чином, відеозаписи додані до протоколу про адміністративне правопорушення відображають відомості для встановлення процесуально визначальних фактів для об`єктивного розгляду цієї справи, а саме відмову  ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку та визнання керування транспортним засобом, у зв`язку з чим, є доказом у справі про адміністративне правопорушення, як це передбачено ст.251 КУпАП.
Поряд із цим, вказаний відеозапис не є єдиним доказом у справі, цей запис узгоджується з іншими доказами, наявними в матеріалах справи.

Доводи сторони захисту про відсутність у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння не можуть бути прийняті до уваги, оскільки підстави вважати чи перебуває особа у стані сп`яніння відноситься до виключних повноважень працівників поліції, цьому кореспондує обов`язок водія на вимогу поліцейського пройти в установленому законом порядку медичний огляд, що і було запропоновано останньому.
Підстави, умови та порядок проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння визначені ст.266 КУпАП, п.2.5 Правил дорожнього руху та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 № 1452/735 (далі Інструкція). 
За змістом цих нормативних документів водій зобов`язаний на вимогу поліцейського пройти огляд з метою встановлення стану сп`яніння. 
Відповідно до п.2 Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Згідно з п.4 Розділу І вищенаведеної Інструкції вбачається, що ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці; звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.
Як вбачається з відомостей протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №424076 від 15.08.2025, направлення на огляд водія транспортного засобу від 15.08.2025, рапорту працівника поліції від 15.08.2025 та відомостей відеозапису, у ОСОБА_1  були наявні ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: неприродна блідість, звужені зіниці очей, які не реагують на світло, поведінка, що не відповідає обстановці.
Отже, працівник поліції, виявивши ці ознаки, які відповідають переліку, зазначеному в Інструкції, законно та обґрунтовано запропонував ОСОБА_1 пройти медичний огляд у відповідному медичному закладі на стан наркотичного сп`яніння. 
Крім того, у п. 12 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції зазначено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу І цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я. 
Тобто в цьому випадку працівникам поліції достатньо наявності підстав вважати особу такою, що можливо перебуває у стані сп`яніння, що, в свою чергу, обумовлює законність вимоги поліцейських пройти відповідний огляд в медичному закладі.
Разом з цим, відповідно до пункту 9 розділу ІІ вищевказаної Інструкції з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.
З відомостей відеозаписів події за участю ОСОБА_1 від 15.08.2025 вбачається, що працівники поліції при спілкуванні з водієм виявили у останнього ознаки наркотичного сп`яніння, запропонували пройти огляд на стан сп`яніння у відповідному медичному закладі, на що останній відмовився.
Згідно з п.2.5 Правил дорожнього руху водій транспортного засобу повинен не просто погодитись на проведення огляду на стан сп`яніння, а саме пройти відповідний огляд в установленому порядку. Крім того, водій транспортного засобу повинен своєю процесуальною поведінкою забезпечити можливість проведення такого огляду і не створювати перешкод щодо реальної можливості його проведення в установленому законом порядку.
З огляду на те, чи погодиться особа на проходження огляду на стан сп`яніння, чи відмовиться від нього, працівник поліції вносить виявлені ознаки або до протоколу про адміністративне правопорушення в разі відмови, або до направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, якщо особа надала таку згоду на проходження огляду в закладі охорони здоров`я.
При цьому, посилання у протоколі на ознаки наркотичного сп`яніння, які є підставою для проведення відповідного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, відповідає роз`ясненням, що містяться в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» №14 від 23.12.2005, а саме: якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати у протоколі про адміністративне правопорушення, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.
Поняття «виявлення у особи ознак сп`яніння» та «встановлення стану сп`яніння особи» є різними за своїм змістом. Ознаки сп`яніння, які виявляються поліцейським при первинному контакті з особою на місці зупинки, визначаються в результаті візуального огляду особи, її поведінки, тощо і саме ці ознаки є підставою для проходження огляду на стан сп`яніння (п.2.5 ПДР).
Виявлення ознак, із врахуванням вимог діючого законодавства, не потребує проведення будь-яких спеціальних дій з боку поліцейського та складання поліцейським будь-яких документів.
Таким чином, працівники поліції виконали всі необхідні дії, передбачені КУпАП та Інструкцією №1452/735, виявивши ознаки наркотичного сп`яніння у ОСОБА_1 , а відмова останнього від проходження огляду на стан сп`яніння не може свідчити про порушення працівниками поліції процедури такого огляду.
Щодо доводів апелянта про те, що ОСОБА_1 був зупинений поліцейськими без законних підстав, а тому, складений відносно нього протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП не можна вважати допустимим доказом, то апеляційний суд звертає увагу на те, що питання поважності чи неповажності причин зупинки транспортного засобу не є предметом судового розгляду в справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, а правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.
Крім того, диспозицією ч.1 ст.130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку, що є самостійним складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та не залежить від законності зупинки чи перевірки документів водія працівниками поліції.
Отже, обставини законності зупинки автомобіля ОСОБА_1 працівниками поліції та законність причин перевірки документів водія жодним чином не впливають на доведеність факту наявності в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП - відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Щодо апеляційних доводів сторони захисту про невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення вимогам ч.1 ст.256 КУпАП, то такі твердження повністю спростовуються змістом цього протоколу. При цьому, зазначення у протоколі про адміністративних правопорушень своїх письмових пояснень особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, є її правом, а не обов`язком. Крім того, з відомостей наявного у справі відеозапису та змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 424076 від 15.08.2025 об`єктивно вбачається, що працівником поліції роз`яснено ОСОБА_1  зміст цього протоколу та у ньому міститься підпис останнього.
Отже, наявний в матеріалах справи протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 424076 від 15.08.2025 стосовно ОСОБА_1  відповідає вимогам ст. 256 КУпАП України, оформлений компетентним органом в межах повноважень наданих особі, яка його склала, в якому чітко викладено як суть правопорушення так і інші відомості, необхідні для правильного вирішення даної справи.

Посилання сторони захисту на недовіру до працівників поліції, апеляційним судом не приймаються, оскільки матеріали провадження не містять жодних відомостей щодо неправомірних дій працівників поліції під час зупинки та складанні протоколу про адміністративне правопорушення, щодо оскарження цих дій, як і не містять результатів такого оскарження.
Крім того, водій після оформлення адміністративного матеріалу, будучи незгодним з протизаконними діями працівників поліції, самостійно медичний огляд не пройшов, із заявами про неправильність дій чи порушення його процесуальних прав та складання протоколу до компетентних органів не звертався і матеріали справи таких відомостей не містять.

Поряд із цим, у матеріалах справи наявна довідка інспектора ВАП УПП в Харківській області ДПП Кірічек О., згідно з якою ОСОБА_1 отримав посвідчення водія серії НОМЕР_3 від 15.09.2006 (арк.3), що свідчить про позитивне складення ним іспиту на знання вимог Правил дорожнього руху, а тому, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що останній знає правила дорожнього руху, в тому числі п. 2.5. 
Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 свідомо проігнорував вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, що також свідчить про умисний характер вчиненого правопорушення, відповідно до ст.10 КУпАП.

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі захисника, висновку суду першої інстанції не спростовують, оскільки є необґрунтованими, спростовуються матеріалами справи та оцінюються судом як такий спосіб захисту, що має на меті безпідставне уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.
Таким чином, сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
Обґрунтування вимог апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції законодавства при винесенні постанови, яке полягало у не з`ясуванні судом всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді. 
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху та правильно притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання сторони захисту на незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції є безпідставною.
Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
У зв`язку з викладеним, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі, не підлягає.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд, - 
п о с т а н о в и в :

Клопотання захисника Величко М.Г. про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Київського районного суду м.Харкова від 15 січня 2026 року стосовно ОСОБА_1 – задовольнити, поновивши їй цей процесуальний строк.
Апеляційну скаргу захисника Величко М.Г. залишити без задоволення.
Постанову судді Київського районного суду м.Харкова від 15 січня 2026 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП – залишити без змін.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя         С.К. Шабельніков